Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним вище позовом, у якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 16 вересня 1972 року вона із ОСОБА_2 уклала шлюб.

Рішенням Долинського районного суду від 17 червня 2014 року шлюб між ними розірвано.

Після укладення шлюбу ОСОБА_2 зареєструвався у належному їй на підставі свідоцтва про право власності будинку АДРЕСА_1

Відповідач проживав за вищевказаною адресою до 2013 року, а в подальшому переїхав проживати до квартири АДРЕСА_1 де проживає до цього часу.

ОСОБА_2 у будинковолодінні не проживає, не сплачує вартості комунальних послуг та не допомагає утримувати будинок у належному стані.

Враховуючи те, що вона позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, оскільки відповідач зареєстрований за вказаною адресою, просила позов задовольнити.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив усунути йому перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1, шляхом надання вільного доступу до вказаного будинковолодіння, можливості зберігати в ньому свої особисті речі та надати йому ключі від вхідних дверей.

Посилався на те, що із 2013 року він не проживає в будинку АДРЕСА_1, оскільки він добровільно після чергової сварки із ОСОБА_3 переїхав проживати у квартиру за адресою АДРЕСА_2

Зазначав, що після одруження вищевказане будинковолодіння істотно збільшилося в площі та у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат сім'ї.

Оскільки відповідач відмовилася дати йому ключі від вхідних дверей, просив позов задовольнити.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 серпня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яке знаходиться в АДРЕСА_1

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд, із висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, застосувавши положення ст.ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 150 ЖК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», врахувавши роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», на підставі доказів, які оцінені відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 не проживає у спірному житловому будинку, який залишив добровільно, більше одного року без поважних причин, та водночас того, що ним не доведено факт вчинення ОСОБА_3 йому перешкод у користуванні будинковолодінням.

Доводи заявника зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель