АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1320/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог - закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Галактика» про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

26 лютого 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог - ЗАТ «СК «Галактика» про стягнення заборгованості по кредитному договору.

В обгрунтування позовних вимог, позивач вказував, що 09 листопада 2007 року ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 296/П/19/2007-840, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) 42 568 доларів США із розрахунку 14 % на рік строком з 09 листопада 2007 року по 07 листопада 2014 року, який відповідач отримав 09 листопада 2007 року, що підтверджується заявою про видачу готівки (меморіальним ордером).

У відповідності до п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно до 10 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не меншу, ніж визначена п. 2.2.1 кредитного договору.

Проте, відповідачем станом на 27 січня 2014 року порушено вищевказані умови кредитного договору, визначені пунктами 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3.

Відповідно до п. 4.2.4 кредитного договору позивач має право вимагати від відповідача дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, якщо відповідач протягом чотирнадцяти днів від дати отримання вимоги позивача про надання додаткового забезпечення виконання зобов'язання, згідно п. 4.2.2 кредитного договору, його не надасть (шляхом укладення відповідного договору) або якщо запропоноване забезпечення не влаштовує позивача.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору у разі прострочення відповідачем строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 2.2.1 кредитного договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань відповідача щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.3.5 кредитного договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 1 відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору у разі порушення відповідачем вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити банку штрафу у розмірі 10 відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 кредитного договору за кожен випадок.

Станом на 27 січня 2014 року за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 82 903,61 доларів США, в тому числі:

- непогашений кредит - 40 032,55 доларів США;

- непогашені відсотки - 31 656,57 доларів США;

- несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 6 957,70 доларів США;

- несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 4 256,80 доларів США.

Загальна сума боргу за курсом НБУ станом на 27 січня 2014 року (при співвідношенні 799,30 грн. за 100 доларів США) становить 662 648,59 грн..

У зв'язку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених кредитним договором платежів позивач неодноразово повідомляв відповідача про факт виникнення заборгованості та її розмір. Проте, заборгованість за кредитним договором не погашена.

Просив суд стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 296/П/19/2007-840 від 09 листопада 2007 року в сумі 662 648,59 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн..

08 травня 2014 року позивачем надано суду заяву про зміну розміру позовних вимог та просив суд стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 27 січня 2014 року в сумі 71 689,12 доларів США і 89 637,46 грн., в тому числі 40 032,55 доларів США непогашеного кредиту, 31 656,57 доларів США відсотків, 55 612,86 грн. пеня, а також 34 024 грн. штраф.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 296/П/19/2007-840 від 09 листопада 2007 року в сумі 71 689,12 доларів США та 89 637,46 грн..

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «КБ «Надра» судовий збір в сумі 3 654 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2015 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позивачу відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з слідуючих підстав.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що 09 листопада 2007 року ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року було укладено кредитний договір «Автопакет» № 296/П/19/2007-840 (а.с. 6-11 Т.1), згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) 42 568 доларів США із розрахунку 14 % на рік строком з 09 листопада 2007 року по 07 листопада 2014 року, який відповідач отримав 09 листопада 2007 року, що підтверджується заявою про видачу готівки (меморіальним ордером № 3) (а.с. 21-22 Т. 1).

Відповідно до умов п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 (а.с. 7 Т. 1) кредитного договору ОСОБА_6 зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно до 10 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не меншу, ніж визначена п. 2.2.1 кредитного договору.

Згідно п. 4.2.4 (а.с. 8-9 Т. 1) кредитного договору позивач має право вимагати від позивача дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, якщо відповідач протягом чотирнадцяти днів від дати отримання вимоги позивача про надання додаткового забезпечення виконання зобов'язання, згідно п. 4.2.2 кредитного додаткового забезпечення виконання зобов'язання, згідно п. 4.2.2 кредитного договору, його не надасть (шляхом укладення відповідного договору) або якщо запропоноване забезпечення не влаштовує позивача.

П. 5.1 (а.с. 10 Т. 1) кредитного договору передбачає, що в разі прострочення відповідачем строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 2.2.1 кредитного договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань відповідача щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.3.5 кредитного договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 1 відсотку від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 5.2 (а.с. 10 Т. 1) кредитного договору у разі порушення відповідачем вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 кредитного договору за кожен випадок.

Звертаючись до суду з позовними вимогами (а.с. 2-5 Т. 1) ПАТ «КБ «Надра» обґрунтовував свої вимоги тим, що позивач належним чином виконав зобов'язання по кредитному договорі та надав кошти ОСОБА_6. Останній же неналежно виконував умови договору та допустив виникнення заборгованості по оплаті передбачених кредитним договором платежів. Банк неодноразово звертався до ОСОБА_6 та повідомляв його про виникнення заборгованості та її розмір. На час звернення позивача до суду з позовом, кредитна заборгованість ОСОБА_6 не погашена. Відповідач уникає зустрічей з представниками позивача і не здійснює ніяких дій для погашення заборгованості. Тому, враховуючи що зобов'язання повинні виконуватись належним чином, просив стягнути утворену заборгованість по оплаті кредиту та таким чином захистити своє порушене право щодо належного виконання умов кредитного договору «Автопакет» № 296/П/19/2007-840 (а.с. 6-11 Т.1).

Ухвалюючи рішення по справі (а.с. 235-239 Т.1), суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_6 свої договірні зобов'язання не виконав, має прострочену заборгованість, доводи позовної заяви визнав обгрунтованими, врахував, що боржник на момент звернення позивача до суду ніяких дій по погашенню заборгованості не здійснював, тому й задовольнив позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра».

В апеляційній скарзі ( а.с. 245-249 Т. 1) ОСОБА_6 вказував на те, що після погодження умов на отримання кредиту від ВАТ «КБ «Надра», Банком була поставлена умова про обов'язкове страхування придбаного в кредит авто по програмі КАСКО у акредитованій банком страховій компанії ЗАТ «СК «Галактика». Дану умову апелянт виконав та уклав договір добровільного страхування наземного транспорту № 01/04-117-01299 від 09 листопада 2007 року (а.с. 39-42 Т. 1) до 09 листопада 2008 року по програмі повне КАСКО на весь термін кредитування, тобто до 07 листопада 2014 року із ЗАТ «СК Галактика», яка входить до переліку акредитованих Банком. Вважає, що єдиним вигодонабувачем страхового відшкодування є позивач по справі, якому належить право на отримання страхового відшкодування в межах страхової суми в розмірі існуючої заборгованості страхувальника перед банком за кредитним договором.

Також апелянт вказав, що 30 серпня 2008 року, в період дії договору страхування стався страховий випадок за участю застрахованого автомобіля. Він здійснив всі необхідні та передбачувані умовами договору страхування дії щодо повідомлення про страховий випадок та припинив виплати за кредитом, оскільки сума страхового відшкодування покривала суму кредиту, про що ним була написана заява до Банку і він не мав права самостійно вимагати виплату страхування відшкодування на користь вигодонабувача. Враховуючи, що велась переписка між позивачем і третьою особою по справі ЗАТ «СК «Галактика» з цього приводу, вважає, що він не зобов'язаний сплачувати заборгованість по кредитному договорі, оскільки страхове відшкодування покрило суму кредиту і таку заборгованість за нього повинна погасити страхова компанія.

Крім того, апелянт в обгрунтування апеляційної скарги вказав, що починаючи з жовтня 2008 року, вигодонабувач-банк не пред'являв жодних претензій до нього протягом п'яти років після настання страхового випадку. Вважає дії Банку щодо домовленості з ЗАТ «СК «Галактика» зловмисними та зазначає, що якщо настанню обставини, в даному випадку виплати страхового відшкодування, недобросовісно перешкоджала сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою що настала, а тому обставина повернення кредиту та сплату відсотків і пені вважається такою, що не настала.

Вважає, що позивач умисно вчинив бездіяльність по відношенню до стягнення належного йому відшкодування, чим порушив права відповідача, поставив останнього у невигідне становище та призвів до безпідставного нарахування відсотків, штрафів по кредитному договору. Також вважає, що він є неналежним відповідачем по даній справі.

Переглядаючи правильність висновків районного суду в межах доводів апеляційної скарги, наданих сторонами доказів та наявних матеріалів справи, колегія суддів вважає, що приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 доводи та встановлені під час судового засідання в суді апеляційної інстанції обставини справи дають колегії суддів підстави вважати, що суд першої інстанції дійшовши до правильного висновку про задоволення позовних вимог, неправильно застосував норми чинного права та не врахував, що в разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суд повинен у мотивувальній та резолютивній частинах рішення привести розрахунки з переведенням іноземної валюти в гривні по курсу, встановленому Національним Банком України, на день ухвалення рішення, стягнувши таку суму в доларах США без приведення відповідного розрахунку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вже зазначалося вище, судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем по справі був укладений кредитний договір «Автопакет» № 296/П/19/2007-840 (а.с. 6-11 Т.1). Факт отримання коштів за умовами вказаного договору відповідачем не заперечується і крім того, дана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи заявою про видачу готівки (меморіальним ордером № 3) (а.с. 21-22 Т. 1).

Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 № 794080 від 04 лютого 2011 року (а.с. 23 Т. 1) ВАТ «КБ Надра» змінило найменування юридичної особи на ПАТ «КБ «Надра» з 04 лютого 2011 року, тому до ПАТ «КБ «Надра» перейшли всі права та обов'язки, що мало ВАТ «КБ «Надра» в тому числі й по договірних зобов'язаннях з ОСОБА_6.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Згідно банківської ліцензії № 21 (а.с. 89 Т. 1) зареєстрованої Національним Банком України 26 жовтня 1993 року за № 205 вбачається, що вона видана ВАТ «КБ «Надра» на право здійснювати банківські операції визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» з 23 серпня 2002 року. Згідно дозволу № 21-2 (а.с. 90 Т. 1) виданого ВАТ «КБ «Надра» вбачається, що ВАТ «КБ «Надра» має право на здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» з 04 листопада 2005 року, згідно з додатком до цього дозволу. В додатку до дозволу № 21-2 від 04 листопада 2005 року (а.с. 91- Т. 1) зазначено й ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України.

В 2011 році Національним Банком України було продовжено дії вищевказаних ліцензій шляхом надання 21 листопада 2011 року нової ліцензії (а.с. 92 Т. 1), Генеральної ліцензії на ведення валютних операцій (а.с. 93 Т. 1) та додатку до Генеральної ліцензії на ведення валютних операцій (а.с. 94 Т. 1).

Сторонами не заперечується та обставина, що ВАТ «КБ Надра» як кредитодавець мав право на видачу коштів позичальнику ОСОБА_6 в іноземній валюті, які останній і отримав згідно меморіального ордеру № 3 від 09 листопада 2007 року (а.с. 22 Т. 1), однак і колегією суддів достовірно встановлено, що Банк мав право на здійснення операції щодо надання кредитних коштів в іноземній валюті ОСОБА_6, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними документами.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості (а.с. 12-13 Т. 1) який був досліджений судом першої інстанції, а потім апеляційним судом Черкаської області і визнаний правильним, відповідач ОСОБА_6 з серпня 2008 року перестав вносити платежі на погашення суми заборгованості за кредитом і станом 27 січня 2014 року за ним утворилась заборгованість щодо погашення тіла кредиту та всіх передбачених договором належних платежів у зазначеному в розрахунку розмірі.

Так, станом на 27 січня 2014 року, за ОСОБА_6 наявна заборгованість по кредитному договорі в сумі 71 689,12 доларів США і 89 637,46 грн., в тому числі 40 032,55 доларів США непогашеного кредиту, 31 656,57 доларів США відсотків, 55 612,86 грн. пеня, а також 34 024 грн. штраф.

Колегія суддів дослідила надані апелянтом та його представником докази в обгрунтування апеляційної скарги і вважає, що підстав для визнання їх такими, що спростовують надані позивачем докази немає.

Відповідно до ст. 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання - це здійснення боржником на користь кредитора обумовленої дії, яка складає предмет зобов'язання.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Посилання апелянта та його представника на ту обставину, що позивач є вигодонабувачем і тому, з врахуванням укладеного між ним та третьою особою ЗАТ «СК «Галактика» договору добровільного страхування і настання страхового випадку, третя особа є належним відповідачем і повинна була сумою страхового відшкодування покрити суму заборгованості за договором кредиту колегією суддів не може бути визнане обгрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які матеріали що стосуються взаємовідносин між відповідачем ОСОБА_6 та ЗАТ «СК «Галактика», в тому числі і переписка між вказаними особами відсутня.

Згідно відповіді ліквідатора ЗАТ «СК «Галактика» Лопатинського В.В. від 12 квітня 2014 року (а.с. 98 Т. 1), постановою Господарського суду м. Києва від 01 жовтня 2012 року ЗАТ «СК «Галактика» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Протягом процедури банкрутства заява ОСОБА_6 про визнання кредиторських вимог не надходила.

Не надано таких доказів було сторонами і в суді апеляційної інстанції, що дає змогу колегії суддів вважати недоведеними обгрунтування доводів апеляційної скарги про те, що між сторонами, а саме відповідачем та третьою особою було узгоджено процедуру визнання ЗАТ «СК Галактика» кредиторських вимог Банку до ОСОБА_6.

Посилання апелянта на ту обставину, що саме страхова компанія після настання 30 серпня 2008 року страхового випадку повинна була погасити борг ОСОБА_6 перед Банком за умовами кредитного договору є також безпідставними, оскільки правовідносини по кредитним зобов'язанням та зобов'язанням по договору страхування не є взаємозабезпеченими і мають різні правові наслідки, так як випливають із різних правовідносин, що укладались між сторонами.

Посилання апелянта на ту обставину, що на його адресу не направлялися жодні повідомлення про наявність будь-яких претензій зі сторони Банку протягом п'яти років спростовуються наявними в матеріалах справи досудовими вимогами (а.с. 87-88 Т. 1), з яких вбачається, що в позасудовому порядку Банк намагався врегулювати спір, направляючи 06 травня 2014 року такі вимоги на адресу відповідача, однак останні залишились невиконані ОСОБА_6.

Посилання на те, що позивач умисно вчинив бездіяльність по відношенню до стягнення належного йому відшкодування, чим порушив права відповідача, поставив останнього у невигідне становище та призвів до безпідставного нарахування відсотків, штрафів по кредитному договору спростовується тим, що згідно зі ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідач перед укладенням кредитного договору був ознайомлений із загальними умовами кредитування, погодився на них, наслідком чого, після попереднього ознайомлення із письмовим проектом кредитного договору, стало його укладення. У відповідності до п. 4.3.17 кредитного договору позивачем було запропоновано перелік страхових компаній, з якими відповідач міг застрахувати предмет застави, однак Банк не зобов'язував позичальника укладати договір саме з цими страховими організаціями і він міг застрахувати заставне майно в інших організаціях. Тому, посилання апелянта на зговір між позивачем та третьою особою є безпідставним та спростовується встановленими обставинами.

Колегія суддів вважає правильний висновок районного суду про те, що кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тобто повернення отриманих коштів відповідно до умов договору. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим п. 6 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо можливості відкликання згоди на укладення кредитного договору протягом 14 календарних днів з моменту отримання примірника укладеного договору. Даний факт підтверджує те, що ОСОБА_6 погодився з умовами кредитного договору та не заперечував проти положень, викладених у ньому.

Крім цього, ОСОБА_6 не було надано суду доказів того, що він хоч раз звертався до Банку з вимогою щодо пояснень останнім щодо незрозумілих для позичальника умов виконання взятих на себе кредитних зобов'язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено правову природу спірних правовідносин, позивачем надано обгрунтовані та підтверджуючі докази в обгрунтування своїх позовних вимог, а тому висновок районного суду про те, що ОСОБА_6 порушено вимоги кредитного договору, які є невиконаними і порушене право позивача підлягає захисту є правильним і скасуванню не підлягає.

Оцінюючи надані сторонами докази як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, враховуючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості позовних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції і під час розгляду в апеляційному суді надано належні вмотивовані докази в обгрунтування своїх позовних вимог, які дають підстави для задоволення позову.

Однак, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, оскільки районним судом не було додержано вимоги, що в разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суд повинен у мотивувальній частині рішення привести розрахунки з переведенням іноземної валюти в гривні по курсу, встановленому Національним Банком України, на день ухвалення рішення, стягнувши таку суму в доларах США без приведення відповідного розрахунку.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

В заяві про зміну позовних вимог та приєднання нових доказів (а.с. 86 Т. 1) представник позивача просив стягнути заборгованість по тілу кредиту, відсотки в доларах США а пеню та штраф в національній валюті гривні.

Таким чином, положення названих нормативних актів та роз'яснень дають підстави для висновку про можливість стягнення коштів в іноземній валюті, оскільки укладення кредитного договору в іноземній валюті передбачено діючим законодавством та самим договором.

За таких обставин, колегія суддів враховуючи, що рішення вцілому є правильним вважає за можливе змінити його резолютивну частину про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши розрахунок стягнутої заборгованості за кредитом в гривневому еквіваленті та враховуючи, що на момент ухвалення рішення районного суду 31 березня 2015 року офіційний курс НБУ долара США до гривні складав 23,44 грн. за 1 долар США заборгованість за кредитним договором в розмірі 71 689,12 доларів США складає 1 680 392,97 грн., в тому числі 40 032,55 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 31 березня 2015 року складає 938 362,97 грн. тіла кредиту та 31 656,57 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 31 березня 2015 року складає 742 030,01 грн. відсотки по кредиту.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог - закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Галактика» про стягнення заборгованості по кредитному договору змінити.

В резолютивній частині рішення, після стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 296/П/19/2007-840 від 09 листопада 2007 року в сумі 71 689,12 доларів США, доповнити, що це еквівалентно станом на момент ухвалення рішення - 1 680 392 грн. 98 коп..

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :