АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, який діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_4, Головне управління юстиції в м. Києві, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом про визнання в порядку спадкування за ним право власності на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після смерті його матері ОСОБА_6

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2014 позов задоволено. Визнано в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 55,5 кв. м. після смерті матері ОСОБА_6

Справа № 752/3254/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3884/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову та виключити із рішення суду висновок «оригінал свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у ОСОБА_4.». Апелянт посилається на необґрунтованість та незаконність рішення. В обґрунтування своїх доводів вказує, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру у неї відсутній. Вказує, що в спадковій справі відсутні заяви ОСОБА_1 про бажання успадкувати квартиру АДРЕСА_1 та ОСОБА_5 про те, що він відмовляється саме від частини квартири.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що 24.06.1993 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1,згідно з яким власниками квартири в рівних долях визначені ОСОБА_5 (батько позивача), ОСОБА_9(мати батька позивача) та ОСОБА_6 (мати позивача) (а. с. 12, 126). Після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2, виданого Відділом ЗАГС Московського району м. Києва (а. с. 112), її частку (1/3) успадкував ОСОБА_5 (батько позивача), який став володіти 2/3 частини вказаної квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.08.2011 року (а. с. 108, 129). ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 (мати позивача) (а. с. 10). Спадкоємцями після її смерті стали позивач по справі, ОСОБА_5 (батько позивача) та ОСОБА_3 (брат позивача - відповідача по справі). Позивач та його батько, в серпні 1999 року звернулися до другої Київської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в якості спадкового майна зазначили лише автомобіль марки ВАЗ 21099, випуску 1995 року двигун № НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, не повідомивши нотаріуса про те, що до спадкової маси після смерті ОСОБА_6 відноситься ще 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, та про наявність ще одного спадкоємця ОСОБА_5 (брата позивача)(а. с. 48-49). Батько позивача написав заяву про відмову від Ѕ частки вказаного автомобілю на користь позивача.(а. с. 48) 07.09.1999 нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний автомобіль на ім'я позивача. 03.05.2012 батько позивача - ОСОБА_10, заключив з ОСОБА_4 (третьою особою по справі) договір довічного утримання, на підставі якого передав у власність останній 2/3 частки спірної квартири. 04.07.2013 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частини квартири, яка залишилася після смерті його матері, позивач звернувся з заявою до Другої Київської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю у нього оригіналів документів на вищевказану квартиру (а. с. 16-17). В матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_5 від 06.06.2012 до Голосіївської районної в м. Києві ДА та до БТІ про втрату свідоцтва про право власності на квартиру та про видачу його дубліката (а. с. 22-23). Також в матеріалах справи існує заява ОСОБА_4 від 17.07.2012 до керівника органу приватизації житлового фонду Голосіївської РДА в м. Києві, в якій остання просить не видавати позивачу дублікат вищезгаданого свідоцтва у зв'язку з тим, що його оригінал знаходиться особисто в неї. (а. с. 24). ОСОБА_11 звертався до правоохоронних органів, де просив провести перевірку щодо факту викрадення свідоцтва про право власності на квартиру, але будь-які рішення з даного приводу на час розгляду справи у суді відсутні.(а. с. 15).

Суд першої інстанції правильно визначив спірні правовідносини та норми матеріального права, які необхідно застосовувати для вирішення вказаного спору.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

За змістом ч.1 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно було встановлено, що ОСОБА_11 своєчасно подав заяву про прийняття спадщини до Другої Київської державної нотаріальної контори, але не отримав останнє у зв'язку з відсутністю оригіналів документів щодо права власності на вищевказану квартиру (а. с. 16-17).

Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи, що позивач за відсутності оригіналів документів на спірну квартиру позбавлений можливості отримати свідоцтво на право власності на належну йому частку в останній, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про можливості захисту порушених прав позивача в судовому порядку є правильними.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром частки права власності в спірній квартирі, яка в порядку спадкування за законом була визначена судом першої інстанції за позивачем.

Як вже було зазначено, після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина, до складу якої входив автомобіль марки ВАЗ 21099, випуску 1995 року двигун № НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3 та 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 524 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до вимог ст. 528 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого.

Матеріали справи свідчать про те, що померла не залишила заповіт, в зв'язку з чим спадкоємцями за законом після її смерті стали її чоловік ОСОБА_5 та два її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Стаття 549 ЦК УРСР дає перелік дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Матеріали справи свідчать про те, що на час відкриття вищезгаданої спадщини ОСОБА_5 фактично проживав в спірній квартирі, в зв'язку з чим прийняв спадщину після смерті своєї дружини, а позивач в строки, встановлені діючим на той час законодавством, звернувся з заявою про її прийняття у вигляді автомобіля марки ВАЗ 21099, випуску 1995 року двигун № НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, тобто на частку спадщини, в зв'язку з чим прийняв спадщину вцілому.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмовляючись на користь позивача від Ѕ частки вказаного автомобіля, батько позивача відмовлявся і від спадщини у вигляді частки спірної квартири, оскільки з тексту самої позовної заяви вбачається, що позивач фактично визнав факт прийняття своїм батьком спадщини після смерті ОСОБА_6 1/3 частки спірної квартири.

Крім того, відповідно до п. 108 інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 (далі Інструкцією), на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Якщо свідоцтво на спадщину видається державним нотаріусом не на всю спадщину, в тексті його зазначається, яка частка спадщини залишається відкритою.

Матеріали справи свідчать про те, що, подаючи заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, її чоловік ОСОБА_5 та її син ОСОБА_1 зазначили, що до спадкового майна належить лише автомобіль марки ВАЗ 21099, випуску 1995 року, тому саме на нього, після відмови ОСОБА_5 щодо прийняття даної частки спадщини на користь позивача, нотаріус видав позивачу відповідне свідоцтво. Питання щодо визначення часток між спадкоємцями щодо спірної квартири нотаріусом взагалі не розгляділося та не було відображено у виданому свідоцтві. Разом з тим, відповідно до вимог діючого законодавства, питання визначення часток у спадковому майні належить саме нотаріусу.

Крім того, матеріали справи свідчать, що саме у зв'язку з відмовою від прийняття спадщини у вигляді автомобіля ОСОБА_5 (батьку позивача) нотаріусом були роз'ясненні правові наслідки такої відмови.

За наведених обставин з врахуванням того, що питання прийняття або відмови у прийнятті спадкоємцями частки спадщини у вигляді частки спірної квартири нотаріусом у вересні 1999 року не вирішувалося, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для висновку про відмову ОСОБА_5 (батька позивача) від частки спадщини у вигляді частки спірної квартири.

Суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув, в зв'язку з чим зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

Також колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо усунення відповідачем по справі ОСОБА_3 від спадкування за законом після смерті його матері лише на підставі того, що останній в порушення вимог ст. 549 ЦК УРСР з заявою про прийняття спадщини в встановлений законом строк не звернувся.

З матеріалів справи вбачається, що подаючи заяву про прийняття спадщини, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 повідомили нотаріуса про відсутність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6.

Після смерті своєї матері відповідач по справі ОСОБА_3 в розумінні вимог ст. 553 ЦК УРСР від спадщини на користь будь-яких осіб не відмовлявся.

В судовому засіданні підтвердив, що не втратив свого інтересу до спірної квартири.

Відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину , спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

За наведених обставин колегія суддів вважає вищезгадані висновки суду першої інстанції передчасними.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позивачу за наявності трьох спадкоємців на спірну частку вищезгаданої квартири належить лише 1/9 частка від спадкового майна у вигляді 1/3 частки вищезгаданої квартири, яка і може бути визнана судом в порядку спадкування за законом власністю позивача.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з визнанням за позивачем право власності в порядку спадкування за законом лише на 1/9 частки вказаної квартири.

При цьому, приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при подачі вищезгаданого позову позивач фактично перекрутив фактичні обставини, зазначивши, що після смерті ОСОБА_9 (його бабусі) спадщину прийняла його мати ОСОБА_6, внаслідок чого стала власником 2/3 частки спірної квартири (насправді власником 2/3 став його батько) і саме 2/3 частки підлягали розподілу.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 відмовився від спадкування квартири АДРЕСА_1, оскільки в матеріалах справи відсутні його заява про прийняття саме цієї частки спадщини, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства прийняття частки спадщини свідчить про прийняття її в цілому.

Посилання ОСОБА_4 на те, що у неї відсутній оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру, в зв'язку з чим у позивача не було правових підстав звертатися з відповідним позовом, колегія суддів вважає такими, що не тягнуть за собою скасування рішення першої інстанції, оскільки при розгляді справи було встановлено, що у позивача існують об'єктивні обставини для звернення з відповідним позовом до суду.

Відповідно до вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 313, 314, 315, 325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про визнання в порядку спадкування за законом права власності частини квартири АДРЕСА_1 - змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, який діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_4, Головне управління юстиції в м. Києві, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 55,5 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук