Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/528/15-ц

Провадження №2/377/237/15

10 червня 2015 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Прохоровій О.О., з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання договору недійсним, -

УСТАНОВИВ:

8 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з названим позовом до ПАТ «УкрСиббанк» з вимогою визнати недійсним укладений між сторонами договір про надання кредиту № 0 від 25 грудня 2006 року.

В обґрунтування позову посилалася на те, що кредитний договір суперечить ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» тому, що при його укладенні позичальнику не було надано необхідної інформації про всі можливі форми та умови кредитування, сукупну вартість кредиту та іншу інформацію, передбачену вказаною нормою. Крім того, кредитний договір вчинений з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка підпадає під ознаки ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідачем подано заперечення на позовну заяву, мотивовані тим, що в п.п. 8.2 та 9.13 укладеного Кредитного договору зазначено про повне розуміння позичальником всіх умов договору, які вона вважає справедливими та погоджується з ними і що перед укладенням договору вона отримала від банку інформаційний лист згідно вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Після укладення договору позивачка не зверталася до банку з питання розяснення будь-якого положення кредитного договору. На момент укладення кредитного договору не існувало обовязку банку надати позичальнику розпис сукупної вартості кредиту, оскільки відповідна постанова НБУ та законодавче положення було прийнято пізніше. Позивач свідомо посилається на обставини, які не відповідають дійсності. Крім того, позивач звернулася до суду після закінчення строку загальної позовної давності, який він просить застосувати. Із зазначених підстав просив відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання представник відповідача не зявився без повідомлення причин і за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності. Про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У звязку з цим за наявності умов, передбачених ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів.

Представник позивача просив задовольнити позов, стверджуючи, що внаслідок ненадання відповідачем необхідної інформації, зокрема, про умови повернення кредиту та сплати процентів, позивачеві незрозумілий графік погашення кредиту та механізм нарахування банком платежів по кредитному договору, яких позивачем вже сплачено більше 400000 грн. і існує заборгованість.

Судом зясовано, що акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», який змінив своє найменування на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі Банк) і ОСОБА_2 (далі Позичальник) уклали договір про надання кредиту №0 від 25 грудня 2006 року (далі Кредитний договір).

За умовами укладеного договору банк зобовязується надати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в національній валюті в сумі ліміту поновлюваної кредитної лінії, що дорівнює 518000,00 грн. та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 518000,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього договору. Позичальник зобовязується у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 24 грудня 2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору. За використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів з дати видачі кредиту процентна ставка встановлюється у розмірі 17,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2. даного договору. Цільове призначення кредиту для особистих потреб позичальника, а саме на споживчі потреби.

Додатком № 1 до кредитного договору, підписаного сторонами, є графік зменшення кредиту із зазначенням помісячно дати платежу та розміру максимальної припустимої заборгованості за основним боргом по кредиту, вираженої в доларах США.

Між сторонами було укладено додаткову угоду від 25 грудня 2006 року до кредитного договору, якою зменшено процентну ставку протягом перших 30 календарних днів до 16,5% річних.

Між сторонами також було укладено додаткову угоду № 1 від 30 червня 2009 року, якою змінено строки сплати процентів та викладено в новій редакції додаток № 1 до договору графік погашення кредиту процентів згідно з додатком № 1 до додаткової угоди.

Графіком погашення кредиту, який є додатком № 1 до додаткової угоди від 25 червня 2009 року, передбачено залишок максимально допустимої заборгованості за кредитом у гривнях на відповідну щомісячну дату.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку (ч. 1). Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2). Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3).

Згідно ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 2 ст. 640 цього Кодексу якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно п. 23 ч. 1 ст. 1 цього Закону споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно п. 19 ч. 1 цієї статті продукцією є будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Як встановлено судом, спірний кредитний договір був укладений не для придбання конкретної продукції (товарів, робіт, послуг) і тому не відноситься до споживчих кредитів.

Зазначене у договорі цільове призначення кредиту для особистих потреб не поширює на нього дію положень Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору не передбачають придбання позичальником певної конкретної продукції за рахунок кредиту.

У звязку з цим положення цього Закону до нього не застосовуються як при укладенні договору, так і в процесі його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 203 цього Кодексу передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

1)
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в

момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1).

Таких підстав судом не встановлено. З наданих документів вбачається відповідність оспорюваного договору всім вимогам ст. 203 ЦК України, додержання яких у момент укладення договору є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи представника позивача у судовому засіданні про недійсність договору зводились до оспорювання правомірності нарахування банком до сплати позичальником суми процентів та інших платежів, що на його думку є наслідком невідповідності оспорюваного договору вимогам чинного законодавства щодо надання інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та незрозумілість графіка погашення кредиту.

Однак будь-яких доказів недодержання відповідачем вимог ст. 203 ЦК України в момент укладення оспорюваного договору представником позивача суду не надано, тобто ним не доведено наявність обставин, за яких правочин може бути визнаний судом недійсним.

Спори між сторонами договору щодо правильності нарахування процентів та інших платежів, що виникають при виконанні договору, виходять за межі предмета спору у цій справі і вирішуються в установленому законом порядку.

За встановлених обставин справи позов є безпідставним, недоведеним і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 3, 15, 110, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

На рішення можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні у той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. С. Орел