АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6872/15 Головуючий 1 інст. - Остапов М.О.
Справа № 627/1239/14-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря -Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 27 серпня 2015 року

по цивільній справі за позовом прокурора Краснокутського району в інтересах ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Світанок», третя особа: Відділ Держземагенства у Краснокутському районі Харківської області про визнання договору оренди землі недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року прокурор Краснокутського району в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПСП «Світанок», третя особа: Відділ Держземагенства у Краснокутському районі Харківської області про визнання договору оренди землі недійсним.

В обгрунтування позовної заяви прокурор вказував, що проведеною перевіркою у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів прокуратурою встановлено, що 01 березня 2006 року між ОСОБА_1 та ПСП «Світанок» укладено договір оренди землі №2 за яким підприємство отримало від ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 6,2660 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Олексіївської сільської ради Краснокутського району строком на 15 років. Спірний договір зареєстровано відділом Держземагенства 16 травня 2007 року. Проте договір є недійсним, оскільки підпис у договорі не належить орендодавцеві, доручень іншим особам на підписання договору ОСОБА_1 не надавав; орендної плати від відповідача не отримував. Вищевказаний договір оренди землі порушує права ОСОБА_1, як власника земельної ділянки.

Тому, прокурор Краснокутського району в інтересах ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 6,2660 га, укладений між ОСОБА_1 та ПСП «Світанок»; зобов'язати відповідача звільнити та повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 6,2660 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Олексіївської сільської ради Краснокутського району; скасувати державну реєстрацію договору від 16 травня 2007 року; судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову, посилався на застосування строків позовної давності та на недоведеність позовних вимог.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 27 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає на недійсність спірного договору оренди землі, оскільки підпис у ньому виконаний не ним; крім того, до спірних правовідносин не може бути застосований строк позовної давності, оскільки вона не поширюється на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності позову та із пропуску строку позовної давності, оскільки про порушення прав ОСОБА_1 було відомо ще з 2010 року.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення розміром 6,2660 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Олексіївської сільської ради Краснокутського району (а.с.11).

На підставі договору оренди землі №2 від 01 березня 2006 року ОСОБА_1 передав ПСП «Світанок» в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 6,2660 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Олексіївської сільської ради Краснокутського району строком на 15 років. Договір зареєстровано відділом Держземагенства 16 травня 2007 року (а.с.13-17).

За приписами ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, ст.1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Із змісту позовних вимог вбачається, що підставою недійсності договору оренди землі від 01 березня 2006 року є відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_1 при укладенні угоди, у відповідності до вимог ч.3 ст.203 ЦК України.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріали справи свідчать, що висновком експерта №226 від 19 липня 2014 року за результатами судово-почеркознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в договорі оренди землі №2 від 01 березня 2006 року виконаний не ОСОБА_1 (а.с.24-30).

За клопотанням представника ПСП «Світанок» у даній цивільній справі призначено почеркознавчу експертизу для вирішення питання чи підписаний спірний договір самим ОСОБА_1 (а.с.62-63).

З повідомлення Харківського НДІСЕ ім. засл. проф.. М.С. Бокаріуса від 07 квітня 2015 року вбачається, що матеріали справи повернуті до суду без виконання через неможливість надання висновку, оскільки не виконані клопотання експерта (а.с.71).

Судом першої інстанції обгрунтовано встановлено та не заперечувалося сторонами, що між сторонами 23 травня 2007 року складено акт прийому - передачі обьєкту оренди(земельної ділянки) за договором оренди між ними від №2 від 01 березня 2006 року(а.с.17).

Крім того в суді апеляційної інстанції знайшли підтвердження заперечення відповідача проти вимог позивача та висновки суду першої інстанції стосовно того, що підписаний акт визначення меж земельної ділянки в натурі та підписаний акт прийому - передачі обьєкту оренди(земельної ділянки) за договором оренди від №2 від 01 березня 2006 року(а.с.17) , сторонами не оспорювався та предметом дослідження у судово-почеркознавчої експертизі, проведеної в кримінальному провадженні не були.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, оскільки прокурором Краснокутського району в інтересах ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог та доведено ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог проти заперечень відповідача та ухваленого обґрунтованого рішення судом першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 27 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: