Справа №583/166/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1296/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Гагіна М. В. , Попруги С. В.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, про зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної шкоди, -

встановила:

У січні 2015 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду із позовом, у якому після уточнення, просили зобовязати ОСОБА_3 відновити стан входу до приміщень № 5 та № 8, а саме, вставити дверний короб та двері в кімнату № 5, у якій встановити замок та встановити замки в дверях у кімнату № 8; стягнути з неї завдану матеріальну шкоду в розмірі 384 грн. за придбаний ними новий замок, а також моральну шкоду в сумі по 50 000 грн. на кожного, у звязку із вчиненням перешкоди через неможливість використовувати власну квартиру для проживання та пошкодження належного їм майна.

У квітні 2015 року відповідач ОСОБА_3 подала зустрічний позов до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 205 грн., яку вона зазнала внаслідок неправомірного демонтажу дверного замка ОСОБА_5

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 травня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_4 О,Г. моральну шкоду в розмірі по 1000 грн. на кожного; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 384 грн. матеріальної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 248,47грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, неповністю зясовано обставини, що мають значення для справи, не взято до уваги доводи відповідача, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому апелянт вважає, що суд безпідставно не задовольнив клопотання відповідача про допит її доньки як свідка; відмовився перевірити показання сторін на місці щодо огляду стану дверей у квартирі та належних їм ключів та зясування, який саме ключ було передано ОСОБА_5 Апелянт також зазначає, що судом не взято до уваги те, що позивачі без дозволу відповідача надали ключі від квартири невідомим особам (наймачам), які проживали у квартирі протягом тижня у червні 2012 року. Колишній чоловік ОСОБА_5 у неї ключа ніколи не просив, бо у квартирі не проживає з травня 2012 року. Взагалі суд не врахував того, що позивачі починаючи з 2012 року вивезли свої речі з квартири, виїхали до інших місцевостей, про що суду доводилося неодноразово. Вважає, що дії позивачів спрямовані на досягнення від неї згоди на продаж квартири.

Сторони в судове засідання не зявилися, але згідно розписок отримали судові повістки з повідомленням про час та місце розгляду справи завчасно.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.04.2010 р. були визначені ідеальні частки між усіма співвласниками квартири АДРЕСА_1, по 1/4 частині за кожним, і встановлений порядок у користуванні квартирою, відповідно до якого ОСОБА_4 виділено окрему кімнату № 8 площею 11,4 кв.м. та лоджію «П», ОСОБА_5 виділено житлову кімнату № 5 площею 7,1 кв.м., а ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_7 виділено житлову кімнату № 4 площею 15,4 кв.м. разом з балконом. Коридор, кухню, ванну кімнату, туалет, кладову було залишено у спільному користуванні вищевказаних осіб.

Проведений поділ особових рахунків по оплаті комунальних послуг між співвласниками по 1/4 частині за кожним.

Сторонами в судовому засіданні підтверджено, що фактично відповідач з дитиною займає кімнату № 8 площею 11,4 кв.м, яка за рішенням суду виділена ОСОБА_4, яка займає кімнату №4 площею 14,4, що виділена відповідачу ОСОБА_3 для проживання її та дитини. Порядок користування квартирою, визначений рішенням суду до цього часу не відновлено.

Окрім того, ОСОБА_4 засвідчила в судовому засіданні, що з 18.06.2012р. тиждень без згоди усіх співвласників квартири у приміщення квартири проживав чоловік, якому вона надала ключі від квартири і вже після чого відповідач самовільно змінила замок на вхідних дверях.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2012 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Сумської області від 14.02.2013 року в частині відшкодування судових витрат, визнано дії ОСОБА_6 по створенню перешкод ОСОБА_4 у користуванні квартирою № 36 по вул. Гончаренка, 38 в м. Охтирка Сумської області, незаконними та зобов'язано ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні даною квартирою і передати ключ від вхідних дверей до вказаної квартири для виготовлення дублікату за власний рахунок.

За вказаним рішенням суду 12.03.2013 року був виданий виконавчий лист і було відкрито виконавче провадження. Але 11.06.2013 року старшим виконавцем ВДВС Охтирського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду виконати без участі боржника неможливо, направлено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

Постанова державного виконавця не оскаржена.

13.06.2013 р. СВ Охтирського МВ було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Матеріалами даного кримінального провадження підтверджується, що ст. державний виконавець двічі 27.05.2013р. та 04.06.2013 р. виходив по місцю роботи ОСОБА_3 на ДП «Охтирське КХП», однак вона відмовилася виконувати рішення суду і передати ключ від дверей квартири, про що був складений акт в присутності понятих.

За невиконання рішення суду державним виконавцем були винесені 27.05.2013 року та 06.06.2013 року постанови про накладення штрафів в сумі 170 грн. за відмову від виконання рішення суду та 340 грн. за повторне невиконання рішення суду.

20.01.2015 року позивачі подали до Охтирського МВ УМВС України в Сумській області письмову заяву, в якій повідомили про те, що оскільки рішення суду про передачу ключа від вхідних дверей ОСОБА_3 не виконане, ними самостійно будуть усунуті перешкоди в користуванні квартирою шляхом демонтажу замка на вхідних дверях квартири.

В матеріалах перевірки працівниками міліції заяви позивачів від 20.01.2015 року щодо обставин про можливе потрапляння у приміщення квартири АДРЕСА_2, та заявою ОСОБА_3 про пошкодження її колишнім чоловіком ОСОБА_5 встановленого нею замка на вхідних дверях, є пояснення ОСОБА_3 від 20.01.2015 року, де вона підтверджує, що немає наміру передавати ключі від квартири колишньому чоловіку.

На підтвердження понесених витрат на придбання замка і ручки позивачі надали товарні чеки на загальну суму 384 грн., в т.ч. ціна замка 269 грн. і ручки на металеві двері 115 грн.

ОСОБА_4 в судовому порядку оскаржувала дії держвиконавця щодо не вжиття заходів до виконання рішення суду, але її скарги залишились без задоволення.

Окрім того, ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.10.2014 року була задоволена її скарга на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання щодо допиту відповідача не предмет відмови останньої надати їй ключі від дверей для виготовлення дублікатів.

Спірна квартира перебуває у спільній часткові власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітньої ОСОБА_7

Наведені обставинами сторони не оспорюють.

Вирішуючи спір на підставі представлених позивачами доказів суд першої інстанції визнав доведеним факт завдання позивачам матеріальної шкоди внаслідок придбання ними нового замка та на підставі цих обставин суд визнав доведеним завдання і моральної шкоди.

Але з такими висновками суду колегія суду погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до ст. 20 ЦК України право захисту особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Статтями 15,16,23 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ст.ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичною особою, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Як роз'яснено у пункті 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Згідно ст.1167 ЦК України підставами відповідальності за завдану моральну шкоду, завдану фізичній особі є неправомірні дії і відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

За змістом ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частинами 1,2, ст. 1193 ЦК передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Підставами завдання матеріальної та моральної шкоди у позовній заяві позивачами визначено невиконання відповідачем рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2012р. яким частково задоволено позов ОСОБА_4 і усунуті перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом надання ключем від вхідних дверей квартири для виготовлення дублікату за власний рахунок, а також відсутності можливості розпоряджатися виділеними рішенням суду кімнатами та службовими приміщеннями у квартирі.

Згідно ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Представлені позивачами докази не доводять наявності причинного звязку між неправомірними діями відповідача у звязку з невиконанням рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2012р. та фактом завдання позивачам моральної шкоди, бо даним рішенням було захищено право користування квартирою ОСОБА_4, яка факту найму другого приміщення нічим не підтвердила. У позові взагалі не мотивовані обставини завдання ОСОБА_5 моральної шкоди, а навпаки обставини самовільної заміни ним замка у вхідних дверях квартири та пошкодження вхідних дверей квартири при заміні замка знайшли своє підтвердження.

Позивачами також не доведено переконливими доказами про пошкодження відповідачем входу до приміщень № 5 та № 8, а саме, дверного коробу, дверей та замку в дверях кімнати № 5, існування замку в дверях кімнати №8, бо факт проживання у квартирі сторонньої людина, яка вселилася без згоди усіх співвласників квартири

За таких обставин суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про доведеність завдання позивачам моральної шкоди з вини відповідача з підстав невиконання нею судового рішення, та не врахував неправомірні дії самого ОСОБА_5 по заміні замку у вхідних дверях квартири та встановлення ручки на дверях, на придбання якого ним витрачено384 грн.

Як визначено ч.1 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязково підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів визнає, що суд першої інстанції вказаного не врахував та невірно визначився з правами та обовязками сторін і передчасно прийшов до висновку про задоволення позову, тому доводи апеляційної скарги дають підстави для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307,309,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 травня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -