Справа № 367/2090/15-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Мікуліна А.В.,

при секретарі Дегтяр М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що 13.11.2014 р. гр. ОСОБА_2 взяв у нього борг в розмірі 8 000,00 грн., які зобовязався повернути до 13.12.2014 р. 1 500,00 грн., до 13.01.2015 р. 1 500,00 грн., до 13.02.2015 р. 1 500,00 грн., до 13.03.2015 р. 2 000,00 грн., та 1 500,00 грн. додатково узгоджений термін. Вказує, що відповідач не виконав взятих на себе зобовязань, тому позивачем була направлена вимога про негайне повернення боргу до 30.01.2015 р. Тому просить стягнути із відповідача суми основного боргу в розмірі 8 000,00 грн., пеню за прострочення сплати боргу в розмірі 5 355,00 грн., 3% річних в розмірі 108,49 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1 928,00 грн., що разом складає 15 391,49 грн.

Позивач в судове засідання зявився, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання зявився, заперечував щодо позовних вимог.

Заслухавши доводи і заперечення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.11.2014 р. ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 8 000,00 грн., про що свідчить розписка написана відповідачем. Згідно зазначеної розписки ОСОБА_2 вказав, що у випадку затримки зобовязується сплатити 1% за кожен день прострочки. Також судом встановлено, що 23.01.2015 р. ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про негайне повернення боргу до 30.01.2015 р.

Відносини між сторонами, що є предметом спору, врегульовуються нормами Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Враховуючи встановлені судом обставини та вищезазначені норми Закону, оскільки відповідач не виконав своїх зобовязань щодо повернення грошових коштів, отриманих від позивача за договором позики від 13.11.2014 р., тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми основного боргу в розмірі 8 000,00 грн., пеню за прострочення сплати боргу в розмірі 5 355,00 грн., 3% річних в розмірі 108,49 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1 928,00 грн., що разом складає 15 391,49 грн.

Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що під час укладання договору позики від 13.11.2014 р., на нього з боку позивача чинився психологічний тиск, оскільки відповідачем не було надано суду будь-яких фактичних доказів на підтвердження таких обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому у звязку із задоволенням позовних вимог суд вважає, що із відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 526, 625, 1046-1049 Цивільного кодексу України, статтями 6-8, 10, 15, 30, 60, 64, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 13.11.2014 р. в розмірі 15 391,49 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення в повному обсязі буде виготовлено до 30.04.2015 р.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня проголошення рішення, а особами, які були відсутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, з дня отримання копії рішення.

Суддя:

ОСОБА_3