Перемишлянський районний суд Львівської області
Справа № 2-23/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2015 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Савчака А.В.

секретаря - Подусівської Л.В.

з участю

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м.Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та Перемишлянської міської ради, треті особи: управління Держкомзему у Перемишлянському районі, т.о. ОСОБА_6 про визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про звільнення самовільно захопленої частини земельної ділянки

В С Т А Н О В И В :

17.02.2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Просив суд (з урахуванням уточнюючих позовних вимог від 02.06.2014 року): визнати недійсним ОСОБА_7 акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205269 від 22 грудня 2004 року, виданий на імя ОСОБА_5; зобовязати відповідача ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні приналежною позивачу на праві приватної власності земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку по вулиці Шкільній, 10; зобовязати відповідача ОСОБА_5 звільнити самовільно захоплену ним частину земельної ділянки позивача площею 22,5 кв.м.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на його думку, відповідач ОСОБА_5 у 2004 році самовільно захопив приналежну позивачу частину земельної ділянки шляхом підроблення підпису на акті встановлення та узгодження меж від 15 березня 2004 року.

Позивач та його представник в судових засіданнях позов підтримали та просили його задоволити. Вважали, що позивач ОСОБА_1 є власником суміжної з відповідачем ОСОБА_5 земельної ділянки. Оформляючи у 2004 році оскаржуваний ОСОБА_7 акт відповідачем ОСОБА_5 не було погоджено межі його земельної ділянки з позивачем, а тому такий акт слід визнати недійсним. Крім того, позивач та його представник наполягали на тому, що план земельної ділянки з Державного акту не відповідає тим розмірам, які існували до його оформлення, а саме: відстань межі від «А» до «Б» має складати 19,95 м., а не 21,90 м. як зазначено в ОСОБА_7 акті.

Відповідач ОСОБА_5, а згодом його правонаступник ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_4 проти позову заперечували. Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав, що підпис ОСОБА_1 на акті узгодження та встановлення меж позивач не ставив. Однак, вважали, що це не має суттєвого значення для справи, оскільки позивач не є суміжним землекористувачем, межі земельної ділянки позивача ОСОБА_1 в натурі не встановлені, а межа від «А» до «Е» відноситься до комунальної власності Перемишлянської міської ради, бо між земельними ділянками сторін існує спільний заїзд.

Представник Перемишлянської міської ради в судовому засіданні пояснив, що між земельними ділянками сторін дійсно існує спільний заїзд, на частину якого претендує позивач. Представники Перемишлянської міської ради неодноразово виїжджали на місце для врегулювання земельного спору і навіть пропонували сторонам розділити даний заїзд між ними, однак, до єдиного рішення сторони так і не прийшли. З огляду на це, представник Перемишлянської міської ради у вирішенні даного спору покладався на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_6 проти позову заперечив. Стверджував, що йому належала на праві приватної власності ще з 1994 року земельна ділянка площею 0,18 га. У 2004 році він подарував частину земельної ділянки своєму сину ОСОБА_5 Дана земельна ділянка існувала в таких межах ще з 70-их років, задовго до того, поки його сусідом стала мати позивача ОСОБА_8

Представник управління Держкомзему в судовому засіданні пояснив, що з плану забудови міста та викопіювань з індексної карти чіткі межі земельних ділянок неможливо.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді даної справи, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Згідно Державного акту серії ЛВ-247 (а.с.50) від 18 травня 1995 року земельна ділянка по вул.Шкільній, 8 «а» належала на праві приватної власності ОСОБА_6, який 9 березня2004 року подарував житловий будинок разом із приналежною до нього земельною ділянкою своєму синові ОСОБА_5 (а.с.49).

На підставі згаданого вище договору дарування, ОСОБА_5 виготовив технічну документацію на дану земельну ділянку (а.с.42-58) та йому було виготовлено оскаржуваний позивачем ОСОБА_7 акт (а.с.12).

Спів ставивши плани земельної ділянки, які містяться: в ОСОБА_7 акті серії ЛВ-247 (а.с.50), акті встановлення та узгодження межвід 15 березня 2004 року (а.с.53) та ОСОБА_7 акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205269 від 22 грудня 2004 року (а.с.12), судом було виявлено, що межі від «А» до «Б» зазначені в оскаржуваному ОСОБА_7 акті не відповідають розмірам зазначеним в ОСОБА_7 акті серії ЛВ-247 (а.с.50) та акті встановлення та узгодження меж від 15 березня 2004 року (а.с.53). Всі інші розміри в згаданих вище планах співпадають.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що межі земельної ділянки від літери «А» до літери «Б» були безпідставно збільшені на 95 см.

В матеріалах справи містяться фактично три рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки по вул.Шкільній,10 у м.Перемишляни: два практично одинакові рішення про приватизацію земельної ділянки по вул.Шкільній,10 видані ОСОБА_8 (а.с.39, 257), а також рішення про надання у приватну власність цієї ж земельної ділянки позивачу (а.с.124).Незважаючи на наявність трьох вищезгаданих рішень, по жодному з них межі земельної ділянки позивача в натурі не встановлювались і жодного правовстановлюючих документів не видавалось.

З планів земельних ділянок сторін (а.с.169, 210) за 1974 та 1983 роки та проекту забудови земельної ділянки по вул.Шкільній,8 (а.с.260) вбачається, що між земельними ділянками по вул.Шкільній, 8 та 10 існує проїзд.

З ухвали Львівського апеляційного суду від 30 червня 2015 року (а.с.314-317) випливає, що позивач ОСОБА_1 самовільно захопив частину спільного заїзду, користувався нею та незаконно побудував на ній майстерню.

Тому, суд вважає, що зазначення в описі плану земельної ділянки (а.с.12 тильна сторона) інформації про те, що межі від «Е» до «А» це є землі гр.ОСОБА_1 є невірним, оскільки із цієї сторони земельна ділянка відповідача ОСОБА_5 межує із спільним заїздом, який, згідно пункту «а» частини другої ст.83 ЗК України, відноситься до комунальної власності Перемишлянської міської ради. Ця ж обставина була встановлена і в вищезгадані ухвалі Львівського апеляційного суду (а.с. 317 абзац четвертий).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_7 акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205269 від 22 грудня 2004 року слід частково визнати недійсним, а саме: в частині завищення на 95 см. розміру межі земельної ділянки від літери «А» до літери «Б» та зазначення в описі плану земельної ділянки інформації про те, що межі від літери «Е» до літери «А» це є землі гр.ОСОБА_1

Щодо іншої позовної вимоги: зобовязати відповідача ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні приналежною позивачу на праві приватної власності земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку по вулиці Шкільній, 10, - то позивачем та його представником не надано суду жодного доказу, який би свідчив, що такі перешкоди йому чинились. Крім того, якщо спів ставити плани земельної ділянки по вул.Шкільній, 8 що містяться в ОСОБА_7 акті виданого ще ОСОБА_6 у 1995 році (а.с.68 верхня межа від А до Б, від Б до В, від В до Г складає 35,76 ) з планом який реально існує на даний час (а.с.264 верхня межа складає 35,64), - то вбачається що верхня межа земельної ділянки є фактично трішки меншою за ту яка міститься в правовстановлюючих документах. З цього, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_5 (ОСОБА_3 як правонаступник) фактично користуються земельною ділянкою площа якої є дещо меншою ніж та яка зазначена в оскаржуваному ОСОБА_7 акті (навіть з врахуванням виявлених судом неточностях в розмірах).

Позивач також просив суд зобовязати відповідача ОСОБА_5 звільнити самовільно захоплену ним частину земельної ділянки позивача площею 22,5 кв.м.На підтвердження цього, позивач та його представник надали суду свої схеми з зображенням захопленої земельної ділянки (а.с.11, 264), але без жодних розрахунків. Однак, як було сказано вище, відповідач ОСОБА_5 (ОСОБА_3 як правонаступник) користується земельною ділянкою верхня межа якої є меншою ніж та на яку він може претендувати. Відповідач не захоплював земельну ділянку позивача. Тому, дана позовна вимога також не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Керуючись ст.ст. 125, 126 ЗК України, ст.ст. 15, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_7 акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205269 від 22 грудня 2004 року частково недійсним, а саме: в частині завищення на 95 см. розміру межі земельної ділянки від літери «А» до літери «Б» та зазначення в описі плану земельної ділянки інформації про те, що межі від літери «Е» до літери «А» це є землі гр.ОСОБА_1

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через десять днів після його оголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Перемишлянський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня оголошення даного рішення.

Суддя ОСОБА_9