Справа № 203/7380/14-ц
21 квітня 2015 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Місюра К.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
В наданій заяві представник позивача просив провести розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи поти заочного розгляду справи.
Відповідачка в судове засіданні повторно не з'явилась, про причини неявки не повідомила.
В зв'язку з цим, з урахуванням поданої представником позивача заяви, судом у відповідності до ст.ст.158,169, 197,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу фіксації.
Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
В забезпечення виконання умов кредитного договору 12.07.2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки №DNR0G100000380, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру №1, загальною площею 27,40 кв.м, житловою площею 14,30 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить їй на праві власності.
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст.ст.6,627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду.
Нормою ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
З урахуванням встановлених по справі обставин, положень закону та умов договору, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором та погоджується з розрахунком заборгованості у валюті видачі кредиту, зробленим позивачем та вважає, що він відповідає вимогам закону та умовам кредитного договору.
В позовній заяві позивач зазначає, що загальна заборгованість за кредитним договором становить 108684,02 доларів США, що еквівалентно 1407615 грн. 15 коп. Разом з тим, виходячи із курси гривні до долару США, встановленому НБУ України (12 грн. 95 коп. за 1 долар США) станом на день проведення розрахунку 16.10.2014 року, заборгованість за кредитним договором становить 108684,02 доларів США, що еквівалентно 1407458 грн. 06 коп.
Також судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки за укладеним між сторонами договором іпотеки від 12.07.2007 року та виступала, як забезпечення зобов'язань перед позивачем за кредитним договором від 12.07.2007 року про надання кредиту в іноземній валюті. Згідно наданої на запит суду інформаційної довідки відповідачка має на праві власності інше житло. Таким чином, предмет іпотеки не підпадає під дію п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Відповідно до п.37 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. При цьому, відповідно до положень ст.40 Закону України «Про іпотеку», яка регулює порядок виселення при позасудовій процедурі звернення стягнення (згідно з ст.33 це звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), та порядок виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з задоволеними вимогами про виселення, встановлено: перед примусовим виконанням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням (ч.2 ст.39 Закон України «Про іпотеку») іпотекодержатель за 30 днів направляє вимогу про добровільне звільнення житла, і тільки якщо такого звільнення приміщення не відбулось, звертається до органів ДВС за примусовим виселенням.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що сторонами у справі не надано будь-яких доказів того, що відповідач та інші особи, які зареєстровані і проживають у квартирі АДРЕСА_1, відмовились на обґрунтовану та законну вимогу іпотекодержателя звільнити таке житлове приміщення або будуть перешкоджати реалізації предмета іпотеки, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині про виселення.
В зв'язку з цим, в задоволенні позову банку в цій частині слід відмовити.
Відповідно до ст.88 ЦПК України також слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3654 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6,202,526,527,551,616,627,628,1054 ЦК України, ст.ст.12,33,38-40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.10,11, 27,31,57-60,88,158,169,197,212-215,224-226 ЦПК України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 3654 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С.Ю.Казак