РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.

суддів: Собослой Г.Г., Павліченко С.В.

при секретарі: Чейпеш С.І.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який представляє інтереси ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2013 року , -

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 третя особа міськрайонне управління Держкомзему у см. Хусті та Хустському районі про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позов мотивований тим, що рішенням Хустської міської ради Закарпатської області від 21 квітня 1999 року позивачці та іншим особам надано у тимчасове користування суміжні земельні ділянки у м. Хуст, площею 0,037 га. кожна, для ведення городництва. Рішенням Хустської міської ради від 28 лютого 2002 року № 688 земельну ділянку, площею 0,037 га, по АДРЕСА_1, довиділено у власність ОСОБА_3 Рішенням Хустської міської ради від 29 жовтня 2004 року внесено зміни до рішення Хустської міської ради від 4 серпня 2004 року № 544 (в частині внесення змін до п. 13 рішення Хустської міської ради від 28 лютого 2002 року № 688): земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,037 га, для ведення особистого селянського господарства, передано у власність ОСОБА_3 15 листопада 2004 року ОСОБА_3 видано державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку.

Позивач зазначала, що земельна ділянка ОСОБА_3 є суміжною із земельною ділянкою, яка знаходиться у її користуванні, однак при виготовленні технічної документації землевпорядною організацією допущено помилку у розміщенні земельної ділянки відповідачки, унаслідок чого такі межі земельної ділянку накладаються на її земельну ділянку, що позбавляє її можливості оформити право власності на земельну ділянку, якою вона користується. Порушення меж було виявлене в ході виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, яке було здійснено на підставі її заяви від 18.07.2011 року до Хустську райдержадміністрації про передачу їй у власність земельної ділянки.

У зв'язку з цим позивач просила суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 15 листопада 2004 року, виданий на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2013 року, з проханням рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушеннями норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказано, що суд не взяв до уваги, що рішення про припинення права позивачки користування земельною ділянкою відповідною радою народних депутатів не приймалось, в зв'язку з чим позивач правомірно користувалась землею. Сама технічна помилка в державному акті виникла в 2004 році, тому про порушення меж позивачці не могло бути відомо в 2000 році. Позивач дізналась про помилку в державному акті лише в 2011 році при виготовленні технічної документації на земельну ділянку якою вона користувалась, в зв'язку з чим строк позовної давності не сплив.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2013 року апеляційну скаргу задоволено, рішення Хустського районного суду від Закарпатської області від 15 травня 2013 року - скасовано та ухваливши по справі нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2013 року скасовано, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції констатував, що право користування земельною ділянкою надане відповідачу рішенням від 1999 року було тимчасове, строки не продовжувались, тому воно було припинене. Також суд першої інстанції виходив з того що, позивачем пропущено строк позовної давності а тому відмовив саме за пропуском строку позовної давності.

Судом встановлено, що рішенням VII сесії І скликання Хустської міської ради від 21 квітня 1999 року № 174, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та іншим особам надано у тимчасове, короткострокове користування земельні ділянки, площею 0,037 га. кожна, для ведення огородництва (а.с.6). У квітні 1999 року межі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перенесено в натуру (на місцевість), про що свідчать відповідні акти (а.с.10, 28). Рішенням XXXV сесії І скликання Хустської міської ради від 28 лютого 2002 року № 688 ОСОБА_3 довиділено у власність присадибну ділянку, площею 0,037 га, по АДРЕСА_1 (а.с.7). Рішенням Хустської міської ради від 29 жовтня 2004 року № 660 внесено зміни до рішення XV сесії II скликання Хустської міської ради від 4 серпня 2004 року № 554 «Про внесення змін до п. 13 рішення Хустської міської ради XXXV сесії І скликання від 28 лютого 2002 року № 688», якими ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку, площею 0,0370 га, по АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства (а.с.9). На підставі вказаного рішення міської ради ОСОБА_3 виготовлено та 15 листопада 2004 року видано державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку (а.с.107).

Згідно зі ст. 12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок у власність громадян відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ст. 116 ЗК України) .

Згідно зі ст. 7 ЗК України 1990 року, який був чинний на час надання земельної ділянки в оренду, користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. Користування землею на строк до трьох років це короткострокове користування землею (ч. 3 ст. 7 вказаного Кодексу).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 27 ЗК України 1990 року право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі закінчення строку, на який було надано земельну ділянку.

Рішенням Хустської міської ради від 21 квітня 1999 року № 174 ОСОБА_2 надано у тимчасове, короткострокове користування (строком до трьох років) земельну ділянку, площею 0,037га.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянкиабо землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до абзацу десятого статті 1 Законі України „Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 продовжила строк користування наданої їй у короткострокове користування земельної ділянки, а відтак, після спливу вказаного строку, вона займала її самовільно, тобто без законних підстав.

За таких обставин її права не могли бути порушеними, хоча земельна ділянка відповідача частково накладається на земельну ділянку, якою незаконно користується позивач.

Що стосується порушення строків позовної давності то відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи, а саме з акту від 26 серпня 2004 року (а.с.23) слідує, що комісія проводила обстеження земельної ділянки площею 0,037 га. переданої у власність гр.ОСОБА_3, і не виявила порушень межі між земельними ділянками позивача та відповідача і тому рекомендувала Хустській міській раді видати ОСОБА_3 державний акт без погодження меж з гр. ОСОБА_2.

З огляду на викладене, твердження позивачки, про те, що порушення сталось в 2004 році, і про це їй не було відомо, спростовано вищенаведеним актом, оскільки дозвіл на виготовлення державного акту, без погодження з суміжними землекористувачами можливе лише у випадку їх відмови погодити межі.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З врахуванням наведеного в задоволенні позову слід відмовити по суті, а не за спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст.. 309 ЦПК України, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

З оглядку на наведене рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2013 року підлягає зміні, виключивши з рішення посилання на сплив строку позовної давності.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2013 року змінити. Виключити з мотивувальної та резолютивної частини рішення посилання на сплив позовної давності. В іншій частині рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді