У Х В А Л А

2 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П., Сеніна Ю.Л.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання частково недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій, посилаючись на порушення відповідачем положень Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 (далі - Правила № 168), а саме: на те, що при укладенні 13 листопада 2007 року між ним та ПАТ "Альфа-Банк" кредитного договору банк не надав йому, як споживачу, в письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовану сукупну вартість кредиту, у тому числі про суму та валюту кредиту, а також про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, та щодо методики, яка використовується ПАТ "Альфа-Банк" для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та відсотками за користування ним, просив визнати недійсним пункт 2.1 вказаного кредитного договору.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від

19 травня 2014 року позов задоволено.

Ухвалою цього ж суду від 17 листопада 2014 року заяву ПАТ "Альфа-Банк" про перегляд указаного заочного рішення залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2015 року зазначене заочне рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в указаній справі.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення апеляційного суду й ухвали суду касаційної інстанції та залишення в силі заочного рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: пункту 2 частини другої, частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", пунктів 2.1, 3.8 Правил № 168, статтей 626, 627 ЦК України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 14 травня 2015 року, щодо якої подана заява про перегляд, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову, який, з'ясувавши, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 червня 2013 року в іншій справі встановлено, що кредитний договір, укладений 13 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ "Альфа-Банк", складається з двох розділів, які нероздільно пов'язані між собою, та підписаний сторонами, виходив з того, що перед укладанням договору позивач був ознайомлений з умовами надання кредиту, в тому числі сукупною вартістю кредиту з урахуванням реальної процентної ставки, значенням абсолютного подорожчання кредиту, видів, предметів та вартості супутніх послуг, особливостями кредиту, його перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, тощо.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки і договору поруки та за зустрічним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення апеляційного суду про часткове задоволення основного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, виходив з того, що несправедливими є положення договору, які містять умови щодо додаткових нарахувань, у зв'язку з чим відсоток за користування кредитними коштами значно збільшився (сума відсотків перевищить суму кредиту в два рази);

від 10 грудня 2014 року у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором суд касаційної інстанції, скасовуючи судові рішення та передаючи справу на новий розгляд, виходив з того, що суди не перевірили доводів відповідача про несправедливість умов договору, згідно з якими у разі прострочення строків або суми повернення кредиту чи процентів пеня в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення в перерахунку становить 365 % річних;

від 27 травня 2015 року у справі за позовом про визнання недійсним договору та за зустрічним позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки суд касаційної інстанції, частково скасовуючи рішення апеляційного суду і передаючи справу на новий розгляд, виходив з того, що апеляційний суд не дав належну оцінку доказам на підтвердження наявності чи відсутності у кредитному договорі графіку платежів, що має значення для справи;

від 3 червня 2015 року у справі про встановлення нікчемності окремих умов кредитного договору суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, виходив з того, що несправедливими є ті положення договору, які містять умови про встановлення щомісячної сплати комісійної винагороди за управління кредитом.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від

25 вересня 2013 року у справі про визнання частково недійсним кредитного договору та стягнення збитків суд, скасовуючи ухвалу суду касаційної інстанції та передаючи справу на новий розгляд, виходив із того, що несправедливими є ті положення договору про споживчий кредит, які містять умови про встановлення плати за його дострокове погашення.

Порівняння змісту вказаної постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у зазначеній постанові Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання частково недійсним кредитного договору за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України А.Г. Ярема Н.П. Лященко Ю.Л. Сенін