У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» відокремлений підрозділ «Моторвагонне ДЕПО Королево», третя особа - ОСОБА_4, про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 15 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 17 квітня 2014 року о 15 год. 54 хв. він, як помічник-машиніста дизель-поїзда, разом із машиністом ОСОБА_5, отримавши маршрутний лист, пройшовши інструктаж, медогляд, прийняли дизель-поїзд. О 16 год. 15 хв. відправилися на дизель-поїзді із ст. Королево до ст. Солотвино. Зі ст. Солотвино вони прибули до ст. Королево о 22 год. 12 хв. Після висадки пасажирів та виконання технічних процедур до нього звернувся працівник міліції, який звинуватив його у крадіжці паливно-мастильних матеріалів, що не відповідало дійсності. Те ж саме вчинено щодо ОСОБА_5 Згодом їх відвели до лінійного відділу міліції на ст. Королево, де тримали із 00 год. 40 хв. до 13 год. 00 хв. 18 квітня 2014 року. Під психологічним тиском він під диктовку о 04 год. 13 хв. 18 квітня 2014 року написав заяву про звільнення з 18 квітня 2014 року, яку забрав у нього начальник ДЕПО - ОСОБА_4 Приблизно о 07 год. 00 хв. 18 квітня 2014 року до нього та ОСОБА_5 підійшов заступник начальника ОСОБА_6, який повідомив, що написані заяви про звільнення необхідно переписати. Він із ОСОБА_5 на капоті автомобіля під диктовку ОСОБА_6 у присутності працівників міліції написали нові заяви про звільнення, датовані 17 квітня 2014 року. На підставі вказаних заяв про звільнення від 17 квітня та 18 квітня 2014 року було видано наказ від 17 квітня 2014 року №45/ОС про припинення трудового договору - звільнення ОСОБА_3 з 18 квітня 2014 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Вважає зазначений наказ про звільнення незаконним та протиправним, оскільки заява про звільнення написана під диктовку сторонньої особи, а не із власної волі та домовленості сторін, а тому просив позов задовольнити.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 15 грудня 2014 року, позов задоволено. Визнано наказ Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» відокремлений підрозділ «Моторвагонного ДЕПО Королево» від 17 квітня 2014 року № 45/ОС про припинення трудового договору з ОСОБА_3 із 18 квітня 2014 року про звільнення з посади помічника машиніста дизель-поїзда - протиправним та скасовано його. Поновлено ОСОБА_3 у Державному територіально-галузевому об'єднанні «Львівська залізниця» відокремлений підрозділ «Моторвагонне ДЕПО Королево» на посаді помічника машиніста дизель-поїзда із 18 квітня 2014 року. Стягнуто із Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» відокремлений підрозділ «Моторвагонне ДЕПО Королево» на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу із 18 квітня 2014 року по день ухвалення рішення у розмірі 12 151 грн 94 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 4 339 грн 98 коп.

У касаційній скарзі державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що письмово оформлене клопотання ОСОБА_3 про звільнення його з 18 квітня 2014 року за згодою сторін не відповідало його внутрішній волі; таке волевиявлення не було вільним, оскільки було зумовлене особливим психо-емоційним станом ОСОБА_3 внаслідок застосування до нього психологічного тиску працівниками міліції та начальника ДЕПО з приводу підозри у крадіжці пально-мастильних матеріалів, станом фізичного та психологічного виснаження. Угода про припинення трудового договору між сторонами даного спору не є дійсною, а відтак звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України здійснено незаконно і оформлено з грубим порушенням порядку звільнення, правил діловодства, а права позивача є порушеними та підлягають судовому захисту в обраний ним спосіб.

Колегія суддів вважає, що такі висновки є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджується з нормами процесуального права.

Судами установлено, що наказом від 3 жовтня 2008 року № 110-ос ОСОБА_3 було прийнято на роботу за основним місцем на посаді слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 5 розряду (9. Цех ремонтів локомотивів; 9.3. Технічне обслуговування ТО-2 дизель поїздів) Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» відокремлений підрозділ «Локомотивне ДЕПО Королево». Трудовий договір укладено на невизначений строк. Наказом від 6 липня 2008 року № 48-ос ОСОБА_3 переведено на посаду помічника машиніста дизель-поїзда. Наказом від 17 квітня 2014 року № 45/ОС про припинення трудового договору ОСОБА_3 звільнено із 18 квітня 2014 року за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) на підставі заяви ОСОБА_3 від 17 квітня 2014 року.

22 квітня 2014 року ОСОБА_3 написав заяву про відкликання своєї заяви про звільнення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним строковий трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України.

Суд також правильно вважав доведеним те, що у ОСОБА_3 були відсутні причини, за яких було б неможливо продовжувати роботу принаймні протягом двох тижнів, як цього вимагає ст. 38 КЗпП України, за трудовим договором, укладеним на невизначений строк (хвороба, переїзд на інше місце проживання, тощо).

Судами установлено, що ОСОБА_3 заяву про звільнення писав двічі, вперше близько о 04 год. 00 хв. 18 квітня 2014 року, а вдруге близько 07 год. 00 хв.18 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП України).

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Трудова угода про припинення трудового договору, вчинена працівником проти його фактичної волі, внаслідок застосування до нього психічного тиску роботодавця, не може створювати юридичних наслідків.

Позивач написав заяву не у службовому кабінеті адміністрації відповідача і не в робочий день, а після його примусового приводу до відділу міліції, після звинувачення його у крадіжці пально - мастильних матеріалів і під психологічним впливом.

Таким чином, правильним є висновок про те, що зазначена трудова угода про припинення трудового договору між сторонами є незаконною, оскільки домовленості позивача з адміністрацією відповідача про припинення трудового договору не відбулося, заява написана під психологічним тиском з боку адміністрації відповідача і працівників міліції.

Отже, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 15 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик