Справа № 465/7118/14 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/2474/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_6 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третіх осіб Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Ложовської Йоанни Євгенівни, ОСОБА_5, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про визнання договорів позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2014 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено відповідачу ОСОБА_6 (АДРЕСА_3) вчиняти дії щодо зміни форм власності та оформлення права власності на третіх осіб на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу незаконною та постановленою з порушенням норм процесуального права. Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд не навів жодних мотивів відповідно до яких дійшов такого висновку. Звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_2 ніколи не був власником квартири на яку накладено арешт, однак дана обставина залишилась поза увагою суду, при цьому колишній власник квартири ОСОБА_8 до цього часу не оспорює договір іпотеки та не являється учасником цього судового процесу, хоча нотаріально посвідченою заявою від 12.08.2011 року повідомила про те, що не заперечує проти переходу права власності на позивача на іпотечне майно в рахунок виконання зобов"язань за договором позики. Відтак позивач у своїх позовних вимогах ставить питання про визнання недійсним договору іпотеки квартири власником якої він не являється і ніколи не являвся , а укладав договір іпотеки від імені власника квартири ОСОБА_8. Просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_4 та третю особу ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 04.11.2014 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, третіх осіб: приватного нотаріуса ЛНО Ложовської Й.Є, ОСОБА_5, відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ЛМУЮ "Про визнання договорів позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна від 20.06.2011 року недійсними".

З метою забезпечення позову, позивачем ОСОБА_2 10.11.2014 року подано суду заяву у якій він просить забезпечити позовні вимоги, а саме заборонити відповідачу вчиняти дії щодо зміни форм власності та оформлення права власності на третіх осіб на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено 1) причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається із поданої позивачем ОСОБА_2 заяви про забезпечення позову підставою для забезпечення позову останній вважає відомості про те, що відповідачка має намір відчужити квартиру, що є предметом іпотеки іншому покупцеві з метою отримання відсотків за позику.

Постановляючи 25.11.2014 року ухвалу про заборону відповідачу ОСОБА_6 вчинити дії щодо зміни форм власності та оформлення права власності на третіх осіб на квартиру АДРЕСА_1, суд зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду при можливому задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає, що суд постановляючи оскаржувану ухвалу, прийшов до помилкового висновку про підставність заявленої вимоги позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що 20.06.2011 року між ОСОБА_6 відповідачкою по справі та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, а саме 51800 доларів США, які ОСОБА_2 повинен був повернути до 20.11.2011 року. (а.с.6-7).

20.06.2011 року в забезпечення договору позики грошових коштів та їх повернення, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Ложовською Й.Є. (а.с. 9-14).

Із зазначених вище документів вбачається, що позивач ОСОБА_2 не є власником спірної квартири та не був ним на час подачі позову в суд. Власником квартири АДРЕСА_1 та іпотекодавцем була ОСОБА_8 , яка не оспорює договір іпотеки і не є стороною по справі за позовними вимогами позивача ОСОБА_2

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 не є ні власником квартири, ні стороною договору іпотеки нерухомого майна, відтак висновок суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду при можливому задоволенні позову не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам ч.3 ст.151 ЦПК України.

На зазначене вище звертає увагу постанова Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22.12.2006 року, де в п. 4 зазначається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи із вище зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням ухвали про відмову у задоволенні заяви позивача.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 314 ч.1 п.6, 315, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин