Справа №487/218/15-ц 25.03.2015 25.03.2015 25.03.2015
Провадження № 22-ц/784/693/15 Головуючий у першій інстанції-Разумовська О.Г.
Доповідач апеляційної інстанції-Кутова Т.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання - Орельською Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника позивача ОСОБА_1-

ОСОБА_2

на ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2015 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства

«Малярно-ізоляційне підприємство «Райдуга» ( далі - МІП «Райдуга»)

про захист трудових прав

У С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до МІП «Райдуга» про захист трудових прав.

Позивач зазначав, що з 2008 року по 16 листопада 2011 року працював у ВАТ «Малярно-ізоляційне підприємство «Райдуга» та звільнилася у зв'язку з банкрутством підприємства. На день звільнення підприємство мало заборгованість по заробітній платі 2738 грн., яка була виплачена тільки у вересні 2014 року.

Посилаючись на порушення відповідачем строків виплати заробітної плати та строків розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача 77081грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 11045 грн. компенсації втраченого внаслідок інфляції заробітку та 5 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2015 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 6 частини 3 статті 121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач просив ухвалу скасувати та задовольнити позов, посилаючись на помилковість висновків судді про порушення порядку подання позову.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву, суддя виходив з того, що оскільки заява містить вимоги про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати ( стаття 96 ЦПК), а інші вимоги є похідними, то така позовна заява може бути подана до суду у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 121 ЦПК порушення цього порядку є підставою для повернення позовної заяви позивачу.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Так, відповідно до пункту 6 частини 3 статті 121 ЦПК позовна заява повертається у разі, якщо її подано без дотримання порядку, визначеного частиною 3 статті 118 ЦПК.

Правила частини 3 статті 118 ЦПК передбачають, що позовна заява щодо вимог, визначених частиною 1 статті 96 ЦПК, може бути подана тільки у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 96 ЦПК судовий наказ може бути видано, поряд з іншим, у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Судовий наказ про виплату нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати може бути видано і на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки така компенсація входить до структури заробітної плати. При цьому до заяви мають бути додані докази, які підтверджують суми, які стягуються. Таким доказом може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання ( пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року, далі -Постанова №14)).

Наявність спору про право (пункт 2 частини 3 статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови в прийняті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному окремому випадку, виходячи із характеру заявлених вимог, а також документів, доданих до заяви, в тому числі і з відсутності документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги (пункт 9 Постанови).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що його вимогами є стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням строків виплати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Жодна з цих вимог прямо не передбачена частиною 1 статті 96 ЦПК, а документів, які б підтверджували нарахування та розмір компенсації за порушення строків виплати заробітної плати (довідки, розрахунковий лист, копія платіжної відомості тощо), матеріали справи не містять.

Таким чином, висновок судді про те, що заявлені позивачем вимоги мають розглядатись судом шляхом видачі судового наказу, а подачі позовної заяви має передувати відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом, не відповідає змісту статей 96 та 118 ЦПК.

Отже застосування судом правил пункту 6 частини 3 статті 121 ЦПК не можна вважати законним та обґрунтованим, що є підставою для скасування ухвали судді з направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для повторного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Враховуючи наведені обставини та керуючись статтями 311, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1-

ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2015 року скасувати, а матеріали позовної заяви направити до того ж суду для повторного вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог статей 119-121 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді