справа № 2/489/997/15
заочне рішення Іменем України
25 березня 2015 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.
при секретарі Коденко К.В.
представника позивача Філіпової Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
Так як зобов'язання по кредитному договору забезпечені окремими договорами поруки, укладеними з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позивач просить стягнути заборгованість солідарно.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені неодноразово. Заяву про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надали.
У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
21.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та позичальником ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 08/03/2008/840-К 771.
Грозові зобов'язання позичальника за кредитним договором забезпечені окремими договорами поруки, укладеними 21.03.2008 між банком та поручителями ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які зобов'язалися нести солідарну відповідальність по зобов'язанням позичальника.
Умовами підпункту 4.2.4 пункту 4.2 кредитного договору визначено, що Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник не вніс черговий платіж в термін, визначений підпунктом 3.3.3 пункту 3.3 цього Договору.
У зв'язку із порушенням позичальником грошових зобов'язань 23.05.2012 за № 2000 ПАТ КБ «Надра» направило на адресу відповідачів попередження-вимоги про дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати надіслання банком попереджень, які залишені без виконання.
Таким чином, банк відповідно до положень статті 1050 ЦК України та підпункту 4.2.4 пункту 4.2 кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання.
У силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково не пред'явить вимоги до поручителя.
У роз'ясненнях, наведених у пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звернута увагу суддів на те, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
У матеріалах справи відсутні докази про те, що банк звертався до поручителів з вимогами протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язань, який був змінений ним відповідно до підпункту 4.2.4 пункту 4.2 кредитного договору.
Як видно із матеріалів справи з позовом по даній справі ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду 28.01.2015, що підтверджується відбитком штемпеля поштового відділення. Тобто, із значним пропуском шестимісячного строку пред'явлення вимог до поручителів. При цьому, не має значення подальше часткове погашення позичальником кредиту та сплата інших платежів.
За таких обставин, підстави для задоволення позову в частині вимог до поручителів відсутні так як в силу статті 559 ЦК України, укладені з відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договори поруки вважаються припиненими.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 24.09.2014 по справі № 6-106цс14, від 17.09.2014 по справі 6-41цс14, застосування яких є обов'язковим для судів.
Щодо вимог до відповідача ОСОБА_2, позичальника за кредитним договором, в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.
За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За правилами частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідні роз'яснення щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором наведені у пункті 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».
Виходячи з наведених норм матеріального права та обставин справи, суд приходить до висновку про порушення відповідачем ОСОБА_2 грошових зобов'язань по кредитному договору, а відтак звернення банку до суду з позовом про дострокове стягнення з нього заборгованості є правомірним.
Також, доведеним є розмір заборгованості.
Між тим, суд не погоджується із стягненням штрафу.
Так, у відповідності до пункту 5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у підпунктом 3.3.3 пункту 3.3 цього Договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у підпунктом 4.3.5 пункту 4.3 цього Договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% (один) відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.
Згідно пункту 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог підпунктами 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.8, 4.3.10 пункту 4.3 цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% (десять) відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок.
У судовому засіданні представник позивача пояснила, що вказані у позові пеня та штраф стосуються порушення відповідачем грошових зобов'язань по кредитному договору.
Згідно із частиною першою статті 546 та статті 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Водночас, положеннями статті 61 Конституції України заборонено покладення на особу подвійної відповідальності за одне і теж порушення.
Виходячи з наведеного, суд вважає незаконним покладення подвійної відповідальності на відповідача - позичальника за порушення виконання основного зобов'язання за кредитним договором. Тому, правомірним є стягнення тільки пені.
Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3386,09 грн.
Керуючись статтями 10, 11, 60, 62, 88, 212 - 214, 224, 225, 228 ЦПК України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (іден.номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» судовий збір в сумі 3386,09 грн. (три тисячі триста вісімдесят шість гривень 09 коп.).
У іншій частині вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Ленінським районним судом м. Миколаєва за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
суддя І.В.Коваленко
Повний текст заочного рішення
підписано 26.03.2015.