Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/7068/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Шаповал Т.В.

при секретарі Лавріненко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ПФ "Наташа" до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПФ "Наташа" звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Посилалася на те, що 08 жовтня 2012 року відповідач прийнятий на роботу в ПФ "Наташа". З метою раціонального виконання ОСОБА_1 посадових обов"язків водія по перевезенню вантажів та своєчасного отримання заробітної плати, 05.03.2013 року ПФ "Наташа" видано наказ про оформлення корпоративних карток та передано персонально відповідачу платіжку карту №4238. Станом на 07 лютого 2014 року на даній картці перебувало 29 011,41 грн. 17.01.2014 року ОСОБА_1 вибув у відрядження. 07 лютого 2014 року при виконанні трудових обов'язків в м. Дніпропетровськ з ним стався нещасний випадок на виробництві. З 08.02.2014 року по 18.09.2014 року перебував на лікуванні. 10.02.2014 року ОСОБА_1 передав іншому водієві -ОСОБА_2ключі від автомобіля, інші документи, однак платіжну карту не повернув. Отримавши від ПАТ "Райфайзен банк Аваль" виписки порахункам, встановили, що ОСОБА_1 безпідставно готівкою зняв кошти ПФ "Наташа". Всього за період з 26.12.2013 року по 25.03.2014 року ОСОБА_1 зняв 12 642,46 коп.

Збільшивши розмір позовних вимог,просив суд визнати за приватною фірмою "Наташа" право на грошові кошти з урахуванням інфляції на день розгляду справи, що були безпідставно, таємно та самостійно зняті ОСОБА_1 з метою власного використання рахунку ПФ "Наташа" по банківській платіжній картці.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПФ "Наташа" надлишково, безпідставно, таємно та самостійно зняті ним з рахунку ПФ "Наташа" по банківській платіжній картці грошові кошти 12 642,46 грн. з урахуванням інфляції на день розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини.

Відповідач та його представник в судове засідання не з"явилися, хоча були належним чином повідомлені про день і час розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08 жовтня 2012 року перебував з ПФ "Наташа" в трудових відносинах.

Наказом ПФ "Наташа" №5/03 від 05 березня 2013 року, наказано оформити заказ в ПАТ"Райфайзен Банк Аваль" при розрахунковому рахунку ПФ "Наташа" НОМЕР_1 на відкриття платіжних карт в кількості 2 для водіїв вантажного авто індивідуально кожному.

Згідно наказу ПФ "Наташа" №1/04 від 01 квітня 2013 року, наказано видати працівнику ОСОБА_1 для індивідуального використання в роботі платіжну карту в валюті гривна - номер рахунку клієнта НОМЕР_2 з номером рахунку карти НОМЕР_3 оформлену ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" при розрахунковому рахунку ПФ "Наташа" НОМЕР_1.

Як вбачається із матеріалів справи, 12 березня 2013 року між ПФ "Наташа" та ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" укладено договір на відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних карт НОМЕР_4, згідно якого Банк на підставі заяви Клієнта, яка є невід"ємною частиною Договору, відкриває Клієнту КР НОМЕР_5 у національній валюті України, випускає до КР Клієнта ПК на ім"я Довіреної особи та забезпечує здійснення рахунків за операціями, проведеними з використанням ПК на умовах цього договору.

Згідно Договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між ПФ "Наташа" та ОСОБА_1 08 лютого 2012 року, останній зобов"язується, вести облік, складати та надавати в визначеному порядку товарно-грошові і звіти про рух та залишок ввірених йому матеріальних цінностей.

П.5 Договору визначено, що дія даного Договору розповсюджується на весь час роботи з ввіреними робітнику матеріальними цінностями підприємства, установи, організації.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПФ"Наташа" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, встановлено, що ОСОБА_1 у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, що стався 07 лютого 2014 року, в період з 07 лютого 2014 року по 18 вересня 2014 року включно був відсутній на роботі через тимчасову непрацездатність .

Відповідно до наказу директора ПФ "Наташа" ОСОБА_4 від 13 жовтня 2014 року №13/10-к "Про звільнення з роботи" позивач звільнений з роботи 19 вересня 2014 року за п.4 ст.40 КЗпП України у зв'язку з прогулом без поважних причин

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2014 року поновлено ОСОБА_1 на посаді водія вантажного авто Приватної фірми "Наташа".Стягнуто з Приватної фірми "Наташа" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 жовтня 2014 року по 16 грудня 2014 року в сумі 2563 грн. 96 коп.

В поданій до суду позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 у період з 26.12.2013 року по 25.03.2014 року самостійно зняв з рахунку кошти в розмірі 12 642,46 грн. Своїми діями позивач заподіяв ПФ "Наташа" шкоди, а саме тим, що кошти були ним одержані під звіт за банківською платіжною карткою, шкоди завдано діями, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, недостачею грошових коштів на банківській картці, виданій підприємством в користування, шкоди завдано не при виконанні трудових обов"язків.

Вирішуючи питання про наявність факту порушення та винних дій працівника, суд виходить з наступного.

Частиною 1, 2 ст. 22 ЦК України, визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до роз"ясень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті З Постанови № 14 від 29 грудня 1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємства, установам, організаціям їх працівниками", суд у кожному випадку повинен з"ясовувати наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов"язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи було створено умови, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Згідно ч.1, 2 ст. 130 КЗпП України, рацівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно з п. 1 постанови Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, якою затверджено вичерпний перелік посад і робіт працівників, з якими можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність - договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може бути укладений з працівниками, що обіймають посади або виконують роботи (додаток № 1 до даної постанови), безпосередньо пов'язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпусткою), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що між ПФ "Наташа" та ОСОБА_1 було укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", в п. 4 роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Як встановлено в судовому засіданні, кошти на картковий рахунок перераховув позивач.

Посилання представника позивача на те, що шкоди завдано діями відповідача, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, недостачею грошових коштів на банківській картці, виданій підприємством в користування, шкоди завдано не при виконанні трудових обов"язків не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно п. 9.Пленуму, судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.3 ст.134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Доказів які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства до суду не надано.

Кошти, які перараховувались позивачем на картку та знімались відповідачем під час перебування в трудових відносинах з ПФ "Наташа".

Крім того, в судовому засідання не надано документального підтвердження виявленої недостачі на підприємстві.

За таких обставин, суд не вбачає в діях відповідача при виконанні ним трудових обов"язків вини, що є обов"язковою підставою виникнення обов"язку відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 213- 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ПФ "Наташа" до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий Т.В. Шаповал