АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі відділення «Трипільське» АТ «ОТП Банк» про повернення банківського вкладу, виплати процентів, неустойки та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

25 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 25 червня 2008 року між нею та ПАТ "ОТП Банк" в особі Трипільського відділення АТ "ОТП Банк" укладено депозитний договір № 308/515/08 та ощадний договір № 308/516/08 із щорічною сплатою відсотків 6,25% на суму 578 560 грн. (45 200,00 доларів США). 02 вересня 2014 року вона звернулась в банк із заявою про повернення внесених коштів та відсотків згідно договорів, який одержаний банком 03 вересня 2014 року Так, 05 вересня 2014 року банк повинен був повернути вкладні кошти в сумі 45 200,00 дол. США, але не повернув, тому повинен сплатити проценти в сумі 18 872,57 дол. США, а всього 64 072,57 дол. США, що становить 1 010 815,00 грн., з урахуванням офіційного курсу долара 15,776 за 1 долар США, встановленого НБУ станом на 17 січня 2015 року. Крім того, вважає, що банк на підставі ст. 1058 ЦК України повинен сплатити пеню за прострочення виконання зобов'язань по поверненню вкладу в сумі 67 800,00 дол. США (еквівалентно 1 069 619,20 грн.). Вважає, що вказаними діями банк спричинив їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 45 200,00 дол. США (еквівалентно 730 079,49 грн.). Тому просить зазначені суми стягнути із відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року ухвалено: в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ "ОТП Банк" в особі Трипільського відділення банку укладено договір № 308/515/08 на відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній валюті та договір № 308/516/08 про ощадний банківський вклад з щорічною сплатою відсотків 6,25% . Відповідно до п. 2.1.1 договору № 308/516/08 від 25.06.2008 року про ощадний банківський вклад банк зобов'язався прийняти кошти від клієнта в сумі 45 200,00 дол. США шляхом списання з поточного рахунку клієнта № 2687 в АТ "ОТП Банк" та зарахувати на вкладний рахунок № 2687 в АТ "ОТП Банк". На виконання умов договору 25 червня 2008 року банк отримав від позивача 45 200,00 доларів США (що еквівалентно 219 206,44 грн.) для зарахування на депозит, що підтверджується заявою на переказ готівки № 15 від 25 червня 2008 року. Як видно з матеріалів справи, 03 вересня 2008 року позивачем до Трипільського відділення ЗАТ "ОТП Банк" подано власноручно підписану заяву, прийняту співробітником банку, про розірвання договору про ощадний банківський вклад № 308/516/08 від 25 червня 2008 року, рахунок № 2687 та виплату нарахованих відсотків на поточний рахунок № 687 з датою валютування 05 вересня 2008 року. В заяві вказано, що ОСОБА_2 просить вважати дану заяву підставою для закриття вкладного рахунку. Як видно з ухвал слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року та від 17 грудня 2013 року у кримінальному провадженні № 0000780, віднесеного до ЄРДР 24 грудня 2012 року за ч 3 ст. 190 КК України, досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_2, скориставшись довірою ОСОБА_3, шляхом шахрайства 25 червня 2008 року прибула з нею до "Трипільське" АТ "ОТП Банк", де переслідуючи мету на заволодіння майном ОСОБА_3, отримала від останньої грошові кошти в розмірі 131 426,87 грн. та уклавши договір про ощадний банківський вклад поклала грошові кошти, що належать ОСОБА_3 на свій рахунок № 2687 в АТ "ОТП Банк". ОСОБА_2 за період з 2008 року по 03 вересень 2008 року зняла з рахунку грошові кошти в сумі 19 300,00 дол. США. Як вбачається із матеріалів справи рахунок № 2687 є вкладним рахунком ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд обґрунтовано виходив з того, що договір із позивачем було розірвано за ініціативою її самої 03 вересня 2008 року, тобто вже після отримання нею коштів, які внесені шляхом заволодіння шахрайським способом (25.06.2008 року). Позивачу було видано залишок грошових депозитних коштів у сумі 125 617,59 грн., що еквівалентно було 25 900,00 дол. США, а вкладний рахунок було закрито, що підтверджується випискою по рахунку № 2687 сформовану за період з 25 червня 2008 року по 17 липня 2009 року.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини у сторін виникли щодо повернення сум банківського вкладу, виплати процентів, неустойки та стягнення моральної шкоди

Так, статтею 1058 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Основними характерними рисами даного виду договорів є те, що вони:

- договір банківського рахунку - консенсуальний, оскільки обов'язки сторін виникають з моменту укладення договору, а договір банківського вкладу - реальний, оскільки є укладеним з моменту передання грошей;

- оплатні, оскільки з умов випливає обов'язок банку виплатити вкладнику обумовлені договором процента на суму вкладу;

- двосторонні, оскільки породжують обов'язки та права для обох сторін договору.

Сфера застосування договорів банківського вкладу та рахунку визначається з урахуванням його суб'єктного складу (стороною, яка надає відповідний вид фінансової послуги є банк або інша фінансова установа) та виду рахунку, який відкривається.

За останнім критерієм у законодавстві України виділяються окремо:

1) договір банківського вкладу;

2) договір банківського рахунку.

Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки, за договором банківського рахунку - поточні рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів встановила та це підтверджується матеріалами справи, що 25 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ "ОТП Банк" в особі Трипільського відділення банку укладено договір № 308/516/08 про ощадний банківський вклад, згідно якого банк зобов'язався прийняти кошти клієнта в сумі 45 200 доларів США шляхом списання з поточного рахунку клієнта № 2687, який відкрито в цьому ж банку та зарахувати ці кошти на вкладний рахунок клієнта № 2687 також відкритого в цьому банку з щорічною сплатою відсотків 6,25% (а.с. 25-26). Сторони договору виконали зазначені його умови.

Таким чином, посилання позивача на наявність двох договорів, а саме: депозитного договору № 308/515/08 та ощадного договору № 308/516/08 від 25 червня 2008 року є безпідставним та не підтверджено матеріалами справи.

03 вересня 2008 року позивачем до Трипільського відділення ЗАТ "ОТП Банк" подано власноруч підписану заяву, прийняту співробітником банку, про розірвання договору про ощадний банківський вклад № 308/516/08 від 25 червня 2008 року, рахунок № 2687 та виплату нарахованих відсотків на поточний рахунок № 687 з датою валютування 05 вересня 2008 року. В заяві вказано, що ОСОБА_2 просить вважати дану заяву підставою для закриття вкладного рахунку (а.с. 95).

Як вбачається з матеріалів справи, депозитний рахунок за заявою ОСОБА_2 закритий відповідачем 03 вересня 2008 року та грошові кошти позивачу повернено, що підтверджено випискою з особового рахунку позивача (а.с.91-94), з якого вбачається рух коштів та на дату 03 вересня 2008 року залишок коштів складає 0,00 грн., в зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог у суду відсутні.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, оскільки правовідносини у сторін випливають з договірних відносин, та укладеним договором не обумовлена відповідальність щодо відшкодування моральної шкоди, матеріалами справи не встановлені неправомірні дії відповідача відносно укладеного договору.

Оскільки не встановлено за обставинами справи порушення прав, свобод чи інтересів позивача, то позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та стосуються чисельних порушень банку, які не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь