Справа №490/5343/13-ц 07.05.2015 07.05.2015 07.05.2015
Провадження № 22ц/784/1116/15 Суддя першої інстанції Алейніков В.О.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н НЯ

Іменем України

7 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Богуславській О.М.,

за участю представника відповідачки -ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 березня 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (надалі - Банк) про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 травня 2013 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 6 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 11 132 грн. зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном повернення коштів до 6 грудня 2010 року.

Проте, свої зобов'язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 24 квітня 2013 року у неї виникла заборгованість у загальному розмірі 49041 грн. 78 коп., з яких: 8688 грн.04 коп. - заборгованість за тілом кредиту;1063 грн. 57 коп. - заборгованість за відсотками; 3206 грн. 08 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 33272 грн. 58 коп. - пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2311 грн. 51 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, Банк просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитно-заставним договором в зазначеному розмірі.

В жовтня 2013 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати недійсним вищезазначений кредитний договір, посилаючись на те, що договір був укладений всупереч встановленого законом порядку.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 березня 2013 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку 4568 грн. 08 коп. заборгованість за кредитним договором та 225 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі Банк просив змінити рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

29 липня 2014 року рішенням апеляційного суду Миколаївської області рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 березня 2013 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 25 957 грн. 69 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 8 688 грн. 04 коп.; заборгованості за відсотками - 1 063 грн. 57 коп.; заборгованості за щомісячною винагородою за надання фінансового інструменту (комісією) - 3 206 грн. 08 коп. та неустойки - 13 000 грн. та судовий збір у розмірі 481 грн. 95 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою касаційного суду від 18 лютого 2015 року зазначене рішення апеляційного суду скасоване, а справа направлена на новий розгляд до апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), законом установлена спеціальна позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Частина 4 ст. 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як вбачається з матеріалів справи за заявою ОСОБА_3 від 6 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачкою був укладений кредитно-заставний договір № NKXRRC 126670023, відповідно до якого Банк надав відповідачці кредитні кошти в розмірі 11132 грн. зі сплатою за його користування 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 6 грудня 2010 року, а відповідачка зобов'язалася здійснювати погашення заборгованості за кредитом, щомісячно в період з 25 по 30 число кожного місяця (щомісячний платіж) у сумі 571 грн. 01 коп., яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії та інш. витрат відповідно до Умов надання банківських послуг. В заяві передбачено, що у випадку порушення позивальником зобов'язань із погашення кредиту позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений у п. 5.1 Умов за кожен день прострочки.

При цьому позичальник погодився, що заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) (надалі - Умови), Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір ( т. 1 а.с. 4).

На виконання умов укладеного договору Банк передав відповідачці обумовлену договором суму кредитних коштів, однак відповідно до розрахунку заборгованості, виписки з особового рахунку та наданого в апеляційній інстанції електронної виписка погашення заборгованості за кредитним договором (т. 2 а.с. 69), ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за вказаним договором не виконала, припинивши сплату щомісячних платежів 16 вересня 2008 року.

Пунктом 5.5 Умов, які діяли на час укладання кредитно-заставного договору ( т. 2 а.с.15-19), передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

З письмових пояснень представника Банку відповідачка ці Умови не підписувала, але знайомилася з ними про що свідчить її підпис в заяві. Відповідачка заперечувала проти ознайомлення та підписання цих Умов. Представник відповідачки заявив про застосування до спірних правовідносин позовної давності.

З огляду на встановлені судом обставини та наведені правові норми колегія суддів погоджується з висновком районного суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення щомісячного платежу, який включає в себе заборгованість за кредитом, відсотками, винагороду, комісії та інш. витрати, за період з травня по грудень 2010 року, тобто в межах загальної позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України.

При цьому районний суд правильно виходив з того, що умовами договору погашення заборгованості по кредиту здійснюється позичальником щомісячними платежами, а тому початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Встановлено, що відповідачка сплатила останній платіж 16 вересня 2008 року. Ця дата підтверджується наданою електронною випискою погашення заборгованості відповідачкою та не спростовується останньою. Будь-які платіжні документи на підтвердження цієї платіжної операції з пояснень представника Банку відсутні, так як знищені по закінченню терміну зберігання. За такого, вимоги Банку вірно задоволені місцевим судом за період з травня по грудень 2010 року.

Доводи позивача, що Умовами сторони кредитного договору передбачили збільшення позовної давності до 5 років обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки надані Умови, положення яких передбачають збільшення позовної давності до 5 років (пункт 5.5 Умов), не містять підпису позичальника, а тому ці Умови, зокрема, щодо збільшення позовної давності, не є складовою частиною, укладеного між сторонами договору.

Колегія суддів погоджується з таким обґрунтуванням доводів позивача з огляду на те, що позовна, давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, а договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі ( ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Проте, як встановлено матеріалами справи письмовий договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладався, Умови, на які посилається позивач, не можуть вважатися таким договором, оскільки не відповідають вимогам, встановленим ст. 207 ЦК України до письмової форми правочину.

При цьому відсутність позову про визнання недійсним як оспорюваного правочину з цих підстав не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішення справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року при розгляді цивільної справи № 6-16цс15.

Твердження апеляційної скарги про переривання позовної давності у зв'язку з визнанням позичальником боргу про що свідчить оплата відповідачкою 6 листопада 2011 року частини заборгованості є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження цих обставин. Більш того, представник Банку в письмових запереченнях зазначив, що ці обставини викладені в апеляції помилково.

Також колегія суддів погоджується з районним судом в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором, оскільки такий штраф не передбачений умовами заяви позичальника.

Між тим, з таким же обґрунтуванням районним судом відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до вказаної заяви позичальника при порушенні зобов'язань із погашення кредиту, останній сплачує Банку пеню, розмір якої встановлено п. 5.1 Умов. Підписавши цю заяву ОСОБА_3 погодилася з такою умовою договору, а тому зазначений висновок районного суду суперечить умовам угоди.

Пунктом 5.1 Умов передбачена пеня у розмірі 0.5% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше однієї гривни.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення пені відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України обмежується останніми 12 місяцями перед звернення кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах позовної давності за основною вимогою.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

За такого включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не передбачено вимогами закону.

Таким чином, як встановлено межі позовної давності за основною вимогою обчислюються з травня по грудень 2010 року, а тому стягнення пені підлягає обрахуванню саме за цей період часу, тобто за 245 днів. Виходячи із розміру ставки пені 0.5% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки (4568.08:100х0.5= 22.84х245=5 595.80) розмір пені складає 5 595 грн.80 коп.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови в задоволення позовних вимог про стягнення пені з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у вигляді виплат по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 243.60 грн. судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції та 121.80 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 березня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відповідно до кредитно-заставного договору від 6 грудня 2007 року 5 595 (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 80 коп. пені за порушення зобов'язання із погашення кредиту.

Зазначене рішення суду в частині стягнення судового збору змінити, збільшивши його розмір з 225 грн. 60 коп. до 243 грн. 60 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 121 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: