Справа № 226/246/15-ц
Справа № 2/226/248/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори, вона придбала у ОСОБА_3 житловий будинок з відповідними йому господарськими спорудами та побудовами за адресою: АДРЕСА_1. Перед реєстрацією договору купівлі-продажу ОСОБА_3 звернулася до неї з проханням дозволити не зніматися з реєстрації за вказаної адреси її чоловіку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки в останнього зареєстроване свідоцтво приватного підприємця і при зміні місця реєстрації треба вносити зміни до Державного реєстру. Вона погодилася з проханням ОСОБА_3, договір купівлі-продажу було зареєстровано, і вона фактично стала господаркою вказаного будинку. З цього часу відповідач жодного дня не проживав у придбаному нею будинку. На теперішній час вона не має зв'язку з ОСОБА_3 та відповідачем, місце їх перебування їй не відоме. Реєстрація відповідача в житловому приміщенні не дозволяє їй розпорядиться даною нерухомістю та земельною ділянкою. Тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування її житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що понад сім останніх років вона взагалі не спілкувалася з відповідачем, і ніяких відомостей про нього вона не має.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений відповідно до цивільно-процесуального законодавства.

Заслухавши позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, з відповідними надвірними забудовами належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу житлового приміщення від 08.04.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори, реєстраційний номер 679, що підтверджується відповідним договором, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7, 8).

Відповідно до записів зІ домової книги за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с. 6).

Згідно акту від 22.01.2015 року, складеного квартальною координаційного комітету самоорганізації населення м.Димитров № 6 за участю мешканців-сусідів, відповідач ОСОБА_2 з 12.02.2005 року є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1, але фактично з 12.02.2005 року по день складання акту за вказаною адресою не проживає (а.с.9).

Цей факт у суді засвідчили свідки - сусіді ОСОБА_4, голова квартального комітету №6, мешканка АДРЕСА_2, та ОСОБА_5, мешканка АДРЕСА_3, додавши, що за час відсутності відповідача за вказаною адресою вони жодного разу його не бачили; ОСОБА_1 з часу придбання будинку мешкала і мешкає в ньому зі своєю сім'єю: чоловіком ОСОБА_6 та двома дітьми - донькою ОСОБА_8 та сином ОСОБА_7. ОСОБА_2 проживав у будинку позивача до його продажу у якості чоловіка онуки ОСОБА_3.

Згідно вищенаведеному договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.04.2004 року позивач придбала будинок у ОСОБА_3.

За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб,єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 150 ЖК УРСР громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування житловим приміщенням власника визначені нормами статей 405 Цивільного кодексу України та 156 Житлового кодексу України, норми якого є спеціальними у вирішенні питань, які виникають у сфері житлових правовідносин.

За приписами ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

За чинним житловим законодавством членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України).

Згідно частини другої статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Отже, законом не передбачено перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (картири).

Оскільки право власності попереднього власника на спірний будинок було припинено, право членів його сім'ї на користування цим житлом також припиняється.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою розташування житлового приміщення позивача, належного їй на праві приватної власності, членом її сім'ї не являється, не мешкає у даному житловому приміщенні і не підтримує з позивачем ніяких стосунків понад семи років, також він не є співвласником спірної житлової площі позивача ОСОБА_1

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що відповідач не є членом сім,ї позивача, будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі ст.150 СК України, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215, 226, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим примященням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 17.02.2015 року.

Суддя Ж.Є. Редько