Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 331/8086/14 Головуючий у 1 інстанції Федченко І.М.
Номер провадження 22-ц/778/3616/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.,

Суддів: Воробйової І.А.,

ОСОБА_2,

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, ОСОБА_4, Публічного Акціонерного Товариства « Укрсоцбанк» про визнання права власності, виключення майна з опису, зняття арешту та витребування майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3, звернулася до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, ОСОБА_4, ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання права власності, виключення майна з опису, зняття арешту та витребування майна.

В позові зазначено, що 10.07.2013 року на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2013 р в межах кримінального провадження № 0000009, відомості про кримінальне правопорушення за яким внесено до ЄРДР 27.05.2013 року проведено обшук в квартирі АДРЕСА_1. В ході обшуку разом з іншими речами були вилучені її особисті речі : ноутбук FSUS К 52Ju чорного кольору; планшетний комп'ютер iPAD 2 MC980RS/A white Apple серійний номер SDN6GCLYXDKPJ; та її власні заощадження у сумі 9600,00 грн. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2013 року на тимчасово вилучене в ході обшуку майно, в тому числі і на її особисті речі, що зазначені вище, було накладено арешт, який мотивовано тим, що : «... вилучені речі були використані ОСОБА_4 як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а тому зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та будуть використані під час досудового розслідування, як докази, в тому числі для проведення необхідних експертиз...» На зазначену ухвалу суду нею було подано клопотання про часткове скасування арешту, та звільнення з під арешту належного їй майна. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2013 року її клопотання частково задоволено, звільнено з під арешту належні їй ноутбук та планшетний комп'ютер .У звільненні з під арешту грошової суми було відмовлено через відсутність безспірних доказів про належність грошей саме їй. За результатами розгляду кримінального провадження № 0000009, 08.08.2014 р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя постановлено вирок, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки без конфіскації майна. Цим вироком вирішено питання щодо речового доказу у вигляді грошової суми 9600 грн., які звернуто в доход держави. Згідно вироку зазначене майно зберігається у ПАТ « Укрсоцбанк». Просить суд визнати за нею право власності на грошові кошти у сумі 9600 грн, що були вилучені в ході обшуку 10.07.2013 р в квартирі АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2013 року в межах кримінального провадження № 0000009. Виключити зазначені кошти із опису майна, на яке було накладено арешт. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство ПАТ « Укрсоцбанк» повернути їй грошові кошти в сумі 9600 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.07.2013 року на підставі ухвали слідчого судді Жовтевого районного суду м.Запоріжжя від 13.06.2013 року в межах кримінального провадження №0000009, відомості про кримінальне правопорушення за яким внесено до ЄРДР 27.05.2013 року проведено обшук в квартирі №16 будинку №43 по вул..козача в м.Запоріжжі.

В ході обшуку разом з іншими речами були вилучені грошові кошти в сумі 9600,00 грн.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11.07.2013 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4, а саме у квартирі АДРЕСА_2, а також на грошові кошти на загальну суму 9600 грн.

На зазначену ухвалу суду ОСОБА_3 було подано клопотання про часткове скасування арешту та звільнення з під арешту належного їй майна.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29.08.2013 року клопотання позивачки чат сово задоволено, звільнено з під арешту належні їй ноутбук та планшетний комп»ютер.

У звільненні з під арешту грошової суми у сумі 9600 грн. відмовлено через відсутність безспірних доказів про належність грошей саме позивачки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов"язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

За результатами розгляду кримінального провадження №0000009, 08.08.2014 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя постановлено вирок, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки без конфіскації майна. Вирішено питання щодо речового доказу у вигляді грошової суми 9600 грн.- вернути в доход держави.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Заполріжжя від 08 серпня 2014 року набув законної сили.

Суд першої інстанції правильно виходив з положень ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України за якими обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сама по собі та обставина, що на час проведення обшуку та вилучення грошових коштів позивач проживала разом з ОСОБА_5 в належній йому квартирі за адресою м.Запоріжжя, вул..козача. 43. кВ.16 не є підставою для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процессуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: