АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5516/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А. Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко Валерій Вікторович про визнання недійсним правочину,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась в листопаді 2011 року.

Зазначала, що 25.03.2008 року між її чоловіком ОСОБА_4 та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ерсте Банк», було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 127 260 доларів США. В той же день з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_4 передав банку в іпотеку майнові права на квартиру АДРЕСА_1 в багатоквартирному житловому будинку, будівництво якого на той час завершене не було. У зв'язку з тим, що спірний договір іпотеки та додатковий договір були укладені з порушенням норм діючого на той час чинного законодавства, просила суд визнання недійсним договір іпотеки №014/1975/2/12141 від 25.03.2008 року із змінами внесеними Додатковим договором №1 від 11.12.2009 року.

В той же час, в серпні 2013 року позивач звернулась з позовом до ПАТ «Фідобанк», який також є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк», ОСОБА_4, третя особа: ПНКМНО Авдієнко В.В. з аналогічними вимогами. Крім того просила скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію предмета іпотеки зазначеної квартири, що належить ОСОБА_4

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.10.2013 року вказані цивільні справи об'єднанні в одне провадження.

В судовому засіданні від 17.02.2015 року позивач уточнила позовні вимоги, на підставі яких просила визнати недійним договір іпотеки №014/1975/2/12141 від 25.03.2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «Ерсте Банк», із змінами внесеними Додатковим договором №1 від 11.12.2009 року, який є невід'ємною частиною договору іпотеки від 25.03.2008 року, з підстав порушення під час укладення Договору іпотеки вимог ст. 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 12.05.2006 року, яка була чинною на час виникнення правовідносин, а саме неможливістю передачі в іпотеку майнових прав на квартиру.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом вірно встановлено, що 25.03.2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Ерде Банк», правонаступником якого є ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс», укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 127 260 доларів США для участі у будівництві багатоквартирного жилого будинку з метою отримання у власність трикімнатної квартири.

25.03.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки №014/1975/2/12141, предметом якого є майнові права на 3-кімнатну квартиру, будівництво якої не завершене і, яка в майбутньому стане власністю ОСОБА_4, до оформлення правовстановлюючих документів та належної реєстрації права власності на вищевказану квартиру, яка після оформлення правовстановлюючих документів та належної реєстрації права власності стане забезпеченням виконання зобов'язань іпотекодавця за кредитним договором

Згідно п. 1.2 майнові права іпотекодавця на квартиру, будівництво якої не завершено, підтверджується договором №46 про участь у Фонді фінансування будівництва від 20.03.2008 року, укладеного між іпотекодавцем та ТОВ «Прімінвест», а також договором №46 про відступлення майнових прав від 25.03.2008 року, укладеного між тими самими сторонами.

В подальшому будівництво багатоквартирного жилого будинку було завершене. ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з чим 11.12.2009 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Ерде Банк», правонаступником якого є ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс», укладено додатковий договір, який є невід''ємною частиною договору іпотеки №014/1975/2/12141, згідно якого, у зв'язку зі зміною умов за кредитним договором від 25.03.2008 року, пункти 1.1., 1.2. Договору іпотеки №014/1975/2/12141 викладені в новій редакції, змінено адресу предмета іпотеки за договором іпотеки, а саме іпотекодавець на умовах, передбачених цим договором, передає в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, інші умови договору залишились незмінними, і сторони підтвердили за ними свої зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновків, що під час укладення іпотечного договору №014/1975/2/12141 від 25.03.2008 року були порушені положення Закону України "Про іпотеку", зокрема, статті 5 вказаного Закону в редакції від 12 травня 2006 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

При цьому суд послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 17 квітня 2013 року в справі № 6-8цс13.

Так, за змістом ст. 5 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

У постанові від 17 квітня 2013 року в справі № 6-8цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що у статті 5 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІУ "Про іпотеку" (у редакції, яка діяла з 12 травня 2006 року по 14 січня 2009 року) указаний вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі були відсутні. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до Закону України "Про іпотеку".

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що під час укладення оспорюваного договору іпотеки №014/1975/2/12141 від 25.03.20008 року, передача саме майнових прав в іпотеку діючою на той час ст. 5 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІУ "Про іпотеку", передбачена не була.

Натомість визнаючи договір поруки недійсним суд першої інстанції не звернув уваги, що 11.12.2009 року, тобто до моменту звернення до суду, між сторонами укладено додатковий договір, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1, інші умови договору залишились незмінними, і сторони підтвердили за ними свої зобов'язання.

Отже, до моменту звернення до суду з вказаним позовом, сторони змінили предмет іпотеки за договором №014/1975/2/12141 від 25.03.2008 року та, замість майнових прав на квартиру, предметом іпотеки стала сама квартира.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відтак, діючи у відповідності до вимог ст. 627 ЦК України сторони добровільно внесли зміни до укладеного договору іпотеки змінивши його предмет та тим самим привели його у відповідність до вимог діючого законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 надавала свою згоду ОСОБА_4 на передачу в іпотеку майнових прав, а також на укладення додаткових договорів до договору іпотеки №014/1975/2/12141, що підтверджується нотаріально посвідченими приватним нотаріусом Київської міської нотаріальної контори Авдієнко В.В. заявою від 25.03.2008 року та згодою подружжя від 11.12.2009 року (т. 2, а.с.82-83).

Належність підпису на вказаних заявах ОСОБА_3 підтверджується висновком експерта КНІСЕ №13467/13468/14-32 від 19.11.2014 року (т.2 а.с. 167-170).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Враховуючи внесені до договору іпотеки зміни позивачем, яка добровільно надавала згоду на укладення оспорюваних договорів, не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її прав.

Натомість, згідно ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб.

Крім того, колегія суддів враховує, що в липні 2012 року ОСОБА_3 вже зверталась з аналогічним позовом в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним.

Зазначала що однією з підстав недійсності правочину є те, що на момент укладення спірного договору закон не передбачав права передавати в іпотеку майнові права.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.07.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

В ухвалі від 12.11.2013 року Апеляційний суд м. Києва зазначив, що з урахуванням внесених сторонами 11.12.2009 року змін до договору іпотеки із зазначенням, що в іпотеку передане нерухоме майно - а саме квартиру, яка належить іпотекодавцю, відсутні підстави для визнання недійсним договору іпотеки у попередній редакції від 25.03.2008 року (т. 3 а.с. 18).

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9.12.2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5

Постановою Верховного суду України від 03.12.2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ відмовлено.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Враховуючи наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про необґрунтованість позовних вимог щодо визнання оспорюваних договорів недійсними, зокрема, з підстав невідповідності ст. 5 Закону України "Про іпотеку", в редакції яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, а також внесення сторонами змін до договору іпотеки, на підставі яких в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку щодо наявності правових підстав для визнання договорів недійсними.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс»- задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко Валерій Вікторович про визнання недійсним правочину - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: