Справа № 353/327/15-ц
Провадження № 2/353/157/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

05 травня 2015 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіна У.Ю.

за участю: секретаря Бойко В.Я.

представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника третьої особи - органу опіки та піклування Тлумацької РДА - Яворської Н.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Тлумацької районної державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі кордону України без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 25.08.1998 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 13.05.2011 року було розірвано. Від шлюбу у них є неповнолітня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Згідно вищевказаного рішення суду місце проживання дитини визначено за місцем проживання матері. З часу розірвання шлюбу відповідач проживає окремо у своїх батьків. Вказує, що на даний час вона змушена виїхати на роботу за межі державного кордону України до Італії, оскільки відповідач матеріально не допомагає утримувати доньку. Крім цього дочка ОСОБА_6 часто хворіє, знаходиться на обліку у кардіолога та невролога, а тому для лікування та профілактики захворювань для дитини необхідне періодичне перебування на морі, а також це сприятиме світогляду дитини та позначиться на її духовному, моральному та інтелектуальному розвитку як особистості. Оскільки місце перебування відповідача невідоме та він перебуває у міжнародному розшуку за вчинення злочинів, передбачених ст. 28 ч. 2, 364 ч. 2, 366 ч. 2, 357 ч. 2, 191 ч. 2 КК України, тому позивачка просить суд надати дозвіл на виготовлення документів та виїзд неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі державного кордону України без згоди та супроводу її батька ОСОБА_4 з метою оздоровлення на час канікул з 29.05.2015 року по 31.08.2015 року.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Просив надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі державного кордону України без згоди та супроводу її батька ОСОБА_4 Додатково, вказав, що дитина часто хворіє застудними захворюваннями та перебуває на обліку у кардіолога та невролога, а тому вона потребує оздоровлення. Позивачка працює за межами державного кордону України у Італії, а тому на час канікул дитини, вона, перебуваючи у відпустці, має можливість відвезти дитину на оздоровлення за кордон на море. Оскільки відповідач ОСОБА_4 знаходиться у міжнародному розшуку, місце його перебування не відоме, то позивачці необхідно отримати дозвіл на виїзд дитини за межі кордону без супроводу батька.

Представник третьої особи: органу опіки та піклування Тлумацької РДА - Яворська Н.Є. в судовому засіданні вказала, що з врахуванням висновку органу опіки та піклування Тлумацької РДА, вважає за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_6 за межі державного кордону України без без згоди та супроводу її батька ОСОБА_4, оскільки дитина потребує лікування та оздоровлення, тобто це буде відповідати інтересам дитини, її духовному, моральному та інтелектуальному розвитку.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи через засоби масової інформації шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України.

Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд протокольно ухвалою постановив про проведення заочного розгляду справи.

Заслухавши представника позивачки, врахувавши думку органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач 25.08.1998 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Тлумацької РДА Івано-Франківської області, актовий запис № 38. Від спільного шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, де в графі «батько» вказано відповідача ОСОБА_4 (а.с. 12). Згідно рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 13.05.2011 року шлюб між сторонами було розірвано, а місцем проживання доньки ОСОБА_6 було визначено місце проживання її матері - ОСОБА_1 (позивачка) (а.с. 8). Як вбачається з копії будинкової книги неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає разом з матір'ю по АДРЕСА_1 (а.с. 9-10). Відповідно до відповіді в.о. головного лікаря Тлумацької ЦРЛ Мельник О. від 17.03.2015 року, малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька АДРЕСА_1 знаходиться на обліку у кардіолога та невролога з приводу вегето-судинної дисфункції по кардіальному типу, синусової тахікардії (а.с. 11).

Відповідач ОСОБА_4 згідно адресної довідки Тлумацького РС УДМС в Івано-Франківській області значиться зареєстрованим по АДРЕСА_2 (а.с. 45). Проте, відповідно до акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації, складеного Виконавчим комітетом Тлумацької міської ради Івано-Франківської області від 26.02.2015 року, ОСОБА_4 (відповідач) у житловому будинку по АДРЕСА_2 з вересня 2011 року не проживає, особистих речей та речей повсякденного використання там не має, місце його перебування невідоме. Згідно повідомлення Тлумацького РВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_4 (відповідач) оголошено в міжнародний розшук 09.12.2011 року за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч. 2, 364 ч. 2, 366 ч. 2, 357 ч. 2, 191 ч. 2 КК України (а.с. 6).

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України батьківські права на можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ч.2 ст.157 СК України встановлено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

В преамбулі Конвенції про права дитини, що прийнята 44-ю сесію Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради № 789 від 27.02.1991 року, зазначено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття.

Ст.313 ЦК України передбачає, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти річного віку має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), опікунів в їх супроводі або в супроводі уповноваженої особи.

Ст.141 СК України передбачає, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини, яка прийнята 44-ю сесією Генеральної

асамблеї ООН 20.11.1989 року та ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасницi забезпечують право дитини не розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадкiв, коли компетентнi органи згiдно з судовим рiшенням визначають, що таке розлучення необхiдне в якнайкращих iнтересах дитини. Ч.2 ст. 10 Конвенції визначає, що дитина, батьки якої проживають у рiзних державах, має право пiдтримувати на регулярнiй основi, за виключенням особливих обставин, особистi вiдносини i прямi контакти з обома батьками. 3 цiєю метою i вiдповiдно до зобов'язання держав-учасниць за пунктом 2 статтi 9 держави-учасницi поважають право дитини та її батькiв залишати будь-яку країну, включаючи власну, i повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну дiють лише такi обмеження, якi встановленi законом i необхiднi для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралi населення або прав i свобод iнших осiб, i сумiснi з визнаними в цiй Конвенцiї iншими правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 Сімейного Кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самою. Неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка досягла чотирнадцяти років, проживає по АДРЕСА_1 та має право сама визначати своє місце проживання у одного з батьків. Оскільки батько малолітньої дитини перебуває у міжнародному розшуку за вчинення кримінальних правопорушень, то вимоги позивачки про тимчасовий виїзд доньки за межі державного кордону України з метою оздоровлення, будуть відповідати інтересам дитини.

Діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Так, порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21.01.1994 року, постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами).

Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не потрібна у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним з таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, в який, згідно Правил, записано дитину, яка прямує в його супроводі через державний кордон.

П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підписів яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень на позов не подав, будь-яких доказів, які б спростували обставини викладені позивачкою в позовній заяві суду не представив.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими способами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом в умовах свободи та гідності.

Відповідно до Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Згідно з ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов'язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст.ст. 19 СК України.

Згідно висновку № 268/01-18/04 від 17.04.2015 року Тлумацької РДА Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування, виходячи з інтересів малолітньої дитини, було проведено відповідну перевірку і встановлено, що з 25.08.1998 року позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбу, за час якого у них народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Тлумацького районного суду від 13.05.2011 року шлюб між сторонами було розірвано, а місцем проживання дитини було визначено за місцем проживання її матері. ОСОБА_4 (відповідач) з 09.12.2011 року знаходиться у міжнародному розшуку, місце його перебування невідоме. ОСОБА_1 (позивачка) працює за межами державного кордону України, а батько дитини не допомагає їй утримувати доньку, не бере участі у вихованні, навчанні, фізичному та духовному розвитку дитини та не забезпечує необхідного догляду та лікування дитини. Враховуючи вищенаведене, та те, що малолітня ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на обліку у кардіолога та невролога та потребує лікування і оздоровлення, орган опіки та піклування Тлумацької РДА Івано-Франківської області, вважає доцільним надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, для оздоровлення на час канікул з 29.05.2015 року по 31.08.2015 року без згоди батька ОСОБА_4 (а.с. 58).

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі державного кордону України для тимчасового перебування, а також те, що дитина хворіє, їй необхідне оздоровлення, і позивачка має можливість доставити доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон на оздоровлення, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (позивачка) з метою забезпечення гарантованих державною прав та інтересів дитини, виходячи з принципів належного забезпечення догляду дитини, доступу її до культурних та духовних цінностей, та надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без згоди та супроводу батька у період літніх канікул з 29.05.2015 року по 31.08.2015 року, з можливістю виготовлення всіх необхідних для цього документів, оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 19, 141, 150, 155, 157,

160 Сімейного кодексу України, ст.313 ЦК України, ст.ст. 9, 10, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, ст. 4 Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_1, за межі державного кордону України до Італії разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителькою АДРЕСА_1, у період з 29 травня 2015 року по 31 серпня 2015 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, жителя АДРЕСА_2.

Надати дозвіл на виготовлення документів для тимчасового виїзду неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_1, за межі державного кордону України до Італії разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителькою АДРЕСА_1, у період з 29 травня 2015 року по 31 серпня 2015 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, жителя АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачами в загальному апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Тлумацький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча Луковкіна У.Ю.