19.06.2015 Справа № 127/3028/15-ц
Провадження № 2/127/2210/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Іщук Т.П.,

при секретарі Коваленко Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Вінницької обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_2 управління ДФС у Вінницькій області про солідарне стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до УМВС України у Вінницькій області, ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про солідарне стягнення коштів. Позов мотивований тим, що постановою слідчого від 27 листопада 2014 року закрите кримінальне провадження № 0000093 та зобов»язано відділ фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УМВС України у Вінницькій області повернути ОСОБА_1 речові докази кошти в сумі 95470 гривень та 3700 доларів США, які знаходяться на зберіганні в ФЕВ УМВС України у Вінницькій області згідно квітанцій №2 та № 318 від 14 червня 2001 року. На письмові звернення позивача до УМВС України у Вінницькій області з цього приводу його повідомлено, що вилучені у 2001 році кошти поміщені на депозитний рахунок УМВС України у Вінницькій області у ГУДКСУ у Вінницькій області та відповідно до вимог ДПІ у м. Вінниці перераховані до державного бюджету України. Позивач вважає, що у відповідача відсутні законні підстави для розпорядження коштами власником яких є ОСОБА_1, а невиконання постанови слідчого в частині повернення грошових коштів порушує права позивача, адже УМВС України у Вінницькій області не дотрималось порядку зберігання речових доказів, не повернуло їх власнику та безпідставно перерахувало їх до державного бюджету України, кримінальне провадження щодо нього закрите, кошти повинні бути повернуті, а тому, керуючись Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 95470,00 гривень та 3700,00 доларів США.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2015 року позовні вимоги в частині стягнення 3700,00 доларів США залишені без розгляду, зважаючи на поверненння цієї суми позивачеві.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2015 року (без винесення окремого процесуального документа) до участі в справі залучені: в якості відповідача - Державна казначейська служба України, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Вінницька обєднана державна податкова інспекція ОСОБА_2 управління ДФС у Вінницькій області.

Позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути солідарно з відповідачів за рахунок коштів державного бюджету 95470,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, зазначаючи про відсутність підстав для солідарно обовязку відповідачів. При цьому не заперечувала той факт, що кошти в сумі 95 470,00 грн. перераховані до державного бюджету.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, вона же представник Державної казначейської служби України ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. При цьому вказувала, що позивачем не надано доказів щодо факту заподіяння шкоди та неправомірної поведінки відповідачів. Також наголошувала на тому, що шкода відшкодовується юридичною особою в разі завдання її працівником.

Представники третьої особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначили, що відповідно до встановленого Порядку, податковий орган може повернути платникам податків помилково та/або надмірно сплачені суми грошових зобовязань протягом 1095 днів від дня виникнення помилки, а кошти, які направило УМВС України у Вінницькій області до державного бюджету, не є грошовими зобовязаннями. При цьому наголошували, що податковий орган не вимагав перерахування саме таких коштів до бюджету.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено наступні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», нормами Цивільного кодексу України в частині захисту цивільних прав та інтересів.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу обшуку від 12 червня 2001 року, при проведені обшуку за місцем проживання директора ВАТ «Біолік» ОСОБА_1 в м. Ладижин по вул. Радянська 26/1, вилучено, зокрема, портфель типу «дипломат» чорного кольору з готівковими грошима в кількості 95470,00 гривень та 3700,00 доларів США (а. с. 12).

Постановою першого заступника начальника Ладижинського МВ УМВС України у Вінницькій області начальника слідчого відділення від 27 листопада 2014 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093 закрите у зв»язку з відсутністю, зокрема, і у діях ОСОБА_1 складу злочинів передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, та постановлено повернути ОСОБА_1 речові докази кошти в сумі 95470 гривень та 3700 доларів США, які знаходяться на зберіганні ФЕВ УМВС України у Вінницькій області згідно квітанцій №2 та № 318 від 14 червня 2001 року (а. с. 5-11).

Відповідно до листа заступника начальника СУ УМВС України у Вінницькій області від 06 лютого 2015 року № 5/П-44 ОСОБА_1 повідомлено, що вилучені у 2001 році грошові кошти були поміщені на депозитний рахунок УМВС України у Вінницькій області, відкритий у ГУДКСУ у Вінницькій області та відповідно до вимог ДПІ м. Вінниці перераховані до державного бюджету України, запропоновано звернутись із заявою до суду для вирішення питання повернення коштів по суті (а. с. 13). Наразі під час розгляду справи кошти в сумі 3700,00 доларів США повернуті позивачу, однак кошти в сумі 95470,00 грн., які перераховані до державного бюджету платіжним дорученням від 09 серпня 2004 року №2046, позивачу не повернуті.

Відповідно до ст. 79 КПК України (в редакції 1960 року, яка діяла на момент вилучення коштів 12 червня 2001 року), речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, попереднього слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації. Відповідно до §32 «Инструкции о порядке изъятия, учета, хранения и передачи вещественных доказательств по уголовным делам, ценностей и иного имущества органам предварительного следствия» від 18 жовтня 1989 року № 34/15, яка діяла до 27 серпня 2010 року, «в тех случаях, когда денежные знаки, валюта и другие ценные бумаги, монеты или другие ценности являются вещественными доказательствами, они не позднее чем в 3-дневный срок после проведения необходимых исследований сдаются материально ответственному лицу для хранения в специально оборудованных для этих целей помещениях или в местное учреждение специализированного банка СССР, но в отдельных опечатанных пакетах с описью вложения. В таких случаях в сопроводительном письме оговаривается, что направляемые ценности являются вещественными доказательствами и хранятся до особого распоряжения органа, направившего их на хранение».

Відповідно до п. 25, 30,59,60 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, ДПІ України, СБУ, ВСУ, ДСА від 27 серпня 2010 року №51/401/649/471/23/126, ювелірні та побутові вироби з дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, монети з дорогоцінних металів і такі, що містять у собі дорогоцінні метали, лом цих виробів, банківські метали та іноземна валюта, вилучені у громадян органами дізнання та досудового слідства, які визнані речовими доказами, реєструються у відповідному журналі та передаються в упакованому вигляді в спеціально пристосоване для зберігання речових доказів приміщення, до Державного сховища дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України, в касу фінансового підрозділу або до банківських установ у порядку, передбаченому чинним законодавством України. У тих випадках, коли грошові кошти, валюта та інші цінні папери або інші цінності є речовими доказами, вони не пізніше ніж у 3-денний строк після проведення необхідних досліджень здаються матеріально-відповідальній особі для зберігання у спеціально обладнаних для цієї мети приміщеннях, у касу фінансового підрозділу або до уповноваженого банку, на підставі постанови органу дізнання або досудового слідства, але в окремих опечатаних пакетах з описом вкладення. У таких випадках у супровідному листі (постанові органу дізнання або досудового слідства) зазначається, що цінності, які надсилаються (здаються на зберігання), є речовими доказами і зберігаються до окремого розпорядження органу, що надіслав (здав) їх на зберігання. Якщо речові докази та інше майно знаходяться на спеціальному зберіганні, за місцем їх зберігання надсилається копія або виписка з вироку, ухвали, постанови, де вказується про подальшу долю цих об'єктів. Прийняте рішення є обов'язковим для керівників тих установ, де зберігаються речові докази. Речові докази та інше майно, яке підлягає поверненню власникам, видається їм у натурі під розписку, яка долучається до кримінальної справи та нумерується наступним її аркушем.

З матеріалів справи вбачається, що грошові кошти в сумі 95470 гривень та 3700 доларів США є речовими доказами, що підтверджується постановою слідчого від 27 листопада 2014 року. При цьому, відповідно до наведених норм речові докази, з моменту їх вилучення 12 червня 2001 року мали зберігатись у встановленому порядку. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що Управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області грошові кошти в сумі 95470 гривень перераховані до державного бюджету України, що не відповідає вимогам законодавства та призвели до неможливості виконання постанови слідчого від 27 листопада 2014 року щодо повернення вказаних коштів у звязку з закриттям кримінального провадження.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст.ст.3,4 вказаного Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт. Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно.

Таким чином, зважаючи, що судом встановлено, що вилучені кошти в сумі 95 470,00 грн. перераховані до державного бюджету, вказані кошти не можуть повернуті в іншому чим судовому порядку, суд приходить до висновку, що існують підстави для відшкодування (повернення) вказаних коштів в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». При цьому суд бере до уваги, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрите у звязку з відсутністю в його діях складу злочину, а отже вилучене майно, а саме грошові кошти, вилучені у ОСОБА_1 під час обшуку 12 червня 2001 року, підлягають поверненню (стягненню) в повному обсязі відповідно до ст.3 вказаного закону.

При цьому суд критично відноситься до тверджень відповідачів про відсутність підстав для повернення коштів, зважаючи, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрите, а в разі закриття провадження майно (в даному випадку кошти), вилучене органами досудового розслідування, повинні бути повернуті. Суд зауважує, що саме відповідно до положень вказаного закону в порядку відшкодування шкоди здійснюється повернення майна, вилученого вказаними органами, зокрема в разі закриття провадження у справі.

Щодо солідарного стягнення грошових коштів з відповідачів, то вказана вимога є необґрунтованою, зважаючи на відсутність солідарного обовязку відповідачів щодо повернення вказаної суми коштів. Зважаючи, що вказана сума коштів зарахована до державного бюджету, тому вона підлягає стягненню саме з бюджету. При цьому, суд враховує, що Державна казначейська служба є юридичною особою і не відповідає за зобовязання держави. Згідно ст.48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державною казначейською службою операцій з коштами державного бюджету. Відповідно до п.8.ст.7, п.п.1,2 ст.23 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти використовуються на цілі визначені бюджетними призначеннями, які встановлені Законом України «Про Державний бюджет». Разом з тим, вказані норми передбачають, що відшкодування відповідно до закону України шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також суддів за вимогою державної виконавчої служби здійснюється органами Державного казначейства України в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету в такому порядку: Державне казначейство України в терміни, визначені у приписі, списує у безспірному порядку на користь зазначеної фізичної особи встановлену до відшкодування суму. Саме такий порядок відшкодування узгоджується з судовою практикою.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 56 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, 95470,00 (девяносто пять тисяч чотириста сімдесят гривень 00 копійок) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлений у встановлений ч.3 ст.209 ЦПК України пятиденний строк.

Суддя: