АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 688/3585/14-ц
Провадження № 22-ц/792/419/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Карпусь С.А.

суддів: Матковської Л.О., Федорової Н.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: представника ПАТ „Дельта Банк ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду від 30 жовтня 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ПАТ Дельта Банк (далі ОСОБА_4) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх вимог вказувало, що 01.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ УкрСиббанк (далі ОСОБА_4) та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 98 тисяч доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами строком до 31.08.2015 року. Додатковими угодами №3 та №2 від 02.02.2009 року, номер договору змінено на №1 та продовжено кінцевий термін повернення кредиту до 01.09.2025 року. В забезпечення виконання умов договору між Банком та ОСОБА_3 01.09.2008 року був укладений договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку нерухоме майно: нежитлову будівлю зерноскладу, площею 573,3 кв.м. по вул. Черняховського, 20Ж в с. Новичі Шепетівського району Хмельницької області та нежитлову будівлю зерноскладу, площею 72,8 кв.м. по вул. Черняховського, 20Д в с. Новичі Шепетівського району. ОСОБА_2 зобовязання належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 01.08.2013 року утворилась заборгованість за кредитом в

__________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/419/15

Доповідач Карпусь С.А. Категорія № 19, 27

загальному розмірі 160711,80 доларів США, що згідно курсу НБУ складало 1284569,41 грн., з яких 94499,74 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ, 755336,42 грн. заборгованість за кредитом та 66212,06 доларів США, що еквівалентно 529232,99 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом. Право вимоги по цьому кредитному договору перейшло до ПАТ „Дельта Банк на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року. Тому позивач просив в рахунок виконання зобовязання щодо оплати вказаної заборгованості по кредитному договору звернути стягнення на нежилі приміщення - зерноскладу, площею 573,3 кв.м. по вул. Черняховського, 20Ж в с. Новичі Шепетівського району та площею 72,8 кв.м. по вул. Черняховського, 20Д в с. Новичі Шепетівського району шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 30 жовтня 2014 року позов задоволено. В рахунок виконання основного зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту №1 від 02 лютого 2009 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2, в сумі 160711 доларів 80 центів США, що еквівалентно 1284569 грн. 41 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю зерноскладу загальною площею 573,3 кв. м., яка розташована у с. Новичі, вул. Черняховського 20Ж, Шепетівського району Хмельницької області та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2008 року, а також нежитлову будівлю зерноскладу загальною площею 72,8 кв. м., яка розташована у с. Новичі, вул. Черняховського 20Д, Шепетівського району Хмельницької області, та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2008 року. Постановлено реалізувати предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» та з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», з початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Кошти від реалізації іпотечного майна зарахувати на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (м. Київ, вул. Щорса, 36, корп. Б,) на погашення заборгованості ОСОБА_2, за договором про надання споживчого кредиту №1 від 02 лютого 2009 року, в сумі 160711 доларів 80 центів США, що еквівалентно 1 284 569 грн. 41 коп.. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 22 грудня 2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема положень ст.ст. 9,10 Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність в Україні». Зазначає, що суд не врахував вимог ст. 1046, ст. 1051 ЦК України та розглянув даний спір за відсутності доказів отримання ним грошових коштів в Банку. Він заперечував факт отримання коштів у позикодавця і в матеріалах справи докази щодо цього відсутні, також відсутня його заява про надання суми кредитних коштів, яка є обовязковою в розумінні положень п.1.2.4 кредитного договору. Крім того, надані Банком виписки по кредитному договору взагалі свідчать про відсутність заборгованості за кредитним договором ще до передання прав вимоги за ним до позивача. При вирішенні спору суд неправомірно відмовив у задоволені клопотання про витребування оригіналів документів, доданих до справи та оригіналів документів на підтвердження отримання ним грошових коштів за вказаним кредитним договором, чим позбавив його можливості захистити свої права, перешкодив у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості ( п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України). Крім того, судом порушено принципи рівності і змагальності сторін та його право на захист. Також не погоджується з ухвалою суду від 22.12.2014 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, оскільки в період з 27 по 31 жовтня 2014 року знаходився у службовому відрядженні і не міг 28.10.2014 року особисто отримати судову повістку. Суд відмовив у задоволенні його клопотання про витребування доказів та 30.10.2014 року без його участі постановив заочне рішення. У суду не було підстав вважати сплаченим судовий збір по цій справі на підставі квитанції, по якій він мав би бути повернутий.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в порядку ч.5 ст. 76 ЦПК України. Від їхнього представника ОСОБА_6 надійшло електронне повідомлення про розгляд справи у її відсутності. Ці обставини не є перешкодою розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив та правильно виходив з того, що у звязку з невиконанням позичальником ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором, в рахунок погашення його заборгованості перед Банком відповідно до вимог ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» підлягають задоволенню вимоги кредитодавця - Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові будівлі зерноскладу, що належать ОСОБА_3, шляхом їх реалізації з прилюдних торгів на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 01 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ УкрСиббанк, та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого ОСОБА_4 надав останньому кредит в сумі 98 тисяч доларів США строком до 31.08.2015 року зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами. 02 лютого 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 01 вересня 2008 року, якою ОСОБА_2 продовжено кінцевий термін повернення кредиту до 01 вересня 2025 року, а також додаткову угоду №3, відповідно до умов якої номер кредитного договору з №0 змінено на №1.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 01 вересня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 уклали договір іпотеки №15704, відповідно до якого ОСОБА_3 передав у іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» на забезпечення виконання зобов'язань за договором споживчого кредиту належне йому на праві власності нерухоме майно: нежитлову будівлю зерноскладу загальною площею 573,3 кв. м., яка розташована у с. Новичі, вул. Черняховського 20 Ж та нежитлову будівлю зерноскладу загальною площею 72,8 кв. м., яка розташована у с. Новичі, вул. Черняховського 20 Д. 24 березня 2009 року у звязку з укладенням додаткових угод № 2 та № 3, між цими сторонами було укладено договір про внесення змін до Договору іпотеки № 15704 від 01.09.2008 року.

Рішенням загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року назву АКІБ «УкрСиббанк» змінено на ПАТ «УкрСиббанк».

Через неналежне виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту у ОСОБА_2 станом на 01.08.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 160711 доларів 80 центів США, що еквівалентно за курсом долара 1 284 569 грн.41 коп., яка складається з 755336 грн.42 коп. заборгованості за кредитом та 529 232 грн. 99 коп. заборгованості по процентам.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора згідно зі ст. 514 ЦК України переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

08 грудня 2011 року між ПАТ „УкрСиббанк та ПАТ „Дельта Банк укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до умов договору до ПАТ „Дельта Банк перейшло право вимоги, що виникло з цього договору про надання споживчого кредиту № 1 та договору іпотеки № 15704 у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Тобто до позивача перейшло у т. ч. право звернення стягнення на предмет іпотеки, що узгоджується з приписами ст. 514 ЦК України.

Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека (ч.1 ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса.

Статтею 35 ЗУ "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 4.1.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Як зясовано судом, банк надіслав на адресу відповідачів листи від 17 липня 2013 року, в яких повідомив останніх про порушення зобов'язань за кредитним договором, вимагав повернути суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції або ж передати предмет застави кредитору для можливого здійснення реалізації у добровільному порядку, а також повідомив про те, що в разі невиконання вимоги стягнення відбудеться у примусовому порядку (а.с. 46-54).

Повідомлення позивача про наявну заборгованість було залишено відповідачами без реагування, у зв'язку з чим позивач скористався правом звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог як кредитора.

З цих підстав суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначеного в договорі іпотеки № 15704 від 1 вересня 2008 року, шляхом його реалізації з прилюдних торгів.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що він, ОСОБА_2, не отримував кредитних коштів в сумі 98000 доларів США та судом ухвалено рішення за відсутності доказів про отримання цих коштів, не заслуговують уваги та спростовуються матеріалами справи.

Ст. 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 1 вересня 2008 року та графіку погашення кредиту, який є додатком до договору, в них зазначено, що сума кредиту складає 98000 доларів США. Зазначений договір у встановленому порядку недійсним не визнаний, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Уклавши у вересні 2008 року зазначений договір, позичальник не оспорив його за безгрошовістю, а протягом жовтня - грудня 2008 року та в січні 2009 року частково повернув кредит в сумі 4666,43 доларів США, що підтверджується рухом коштів на рахунку позичальника ОСОБА_2. 2 лютого 2009 року він укладає з банком додаткову угоду №2, додаткову угоду №3 та в квітні 2009 року - додаткову угоду № 4 про перенесення строків сплати процентів за договором, зміну кінцевого терміну повернення кредиту до 01.09.2025 року, зміну схеми погашення кредиту на ануїтетні платежі та при здійсненні погашення заборгованості за кредитним договором використовувати реєстраційний номер договору 1.

В договорі про надання споживчого кредиту в пункті 1.2.5 сторони домовились, що ОСОБА_4 надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника у Банку № 5500 (ас.149).

Крім того, під час розгляду справи факт підписання договору про надання споживчого кредиту відповідач ОСОБА_2 не заперечував і його не оспорював.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеним факт отримання позичальником кредитних коштів в розмірі 98000 доларів США.

Не дослідження судом першої інстанції оригіналів договору про надання споживчого кредиту від 01.09.2008 року та договору іпотеки від 01.09.2008 року, додаткових угод, детального розрахунку кредиторської заборгованості не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення, оскільки ОСОБА_2 не навів доказів на спростування відомостей, що в них викладені.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи та дійшов вірного висновку про те, що АКІБ «УкрСиббанк» передав ОСОБА_2 кредитні кошти.

Крім того, дослідженням в засіданні апеляційного суду кредитної справи на позичальника ОСОБА_2 з оригіналами договору про надання споживчого кредиту від 01 вересня 2008 року з додатковими угодами та договору іпотеки від 01.09.2008 року встановлено, що 27 серпня 2008 року ОСОБА_2 звертався до АКІБ «УкрСиббанк» з заявою про надання йому кредиту в сумі 98000 доларів США під заставу нежитлових приміщень, в заявці-анкеті позичальника на отримання кредиту також вказав цю суму, надавав банку оригінали документів для одержання кредиту, його дружина ОСОБА_7 дала згоду на отримання ОСОБА_2 кредиту у цьому Банку в сумі 98000 доларів США та 2 вересня 2008 року він отримав з поточного рахунку № 5500 відкритого на його імя готівкові кошти в сумі 30000 доларів США, а наступного дня отримав решту суми, що підтверджується оглянутими в засіданні апеляційного суду оригіналами заяви на видачу готівки від 02.09.2008 року, розписки від 27.08.2008 року, заявки-анкети від 27.08.2008 року, заяви дружини ОСОБА_7 від 01.09.2008 року та заяви ОСОБА_2 від 27.08.2008 року, наданим ПАТ «УкрСиббанк» рухом коштів по кредитному договору.

Спростовуються матеріалами справи й твердження апелянта про те, що до передачі прав вимоги до позивача заборгованість за кредитним договором була відсутня. Згідно витягу з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 8 грудня 2011 року на день укладення цього договору за ОСОБА_2 рахувалась заборгованість в сумі 94499,74 доларів США. Ці обставини також підтверджуються витягом руху коштів з кредитного договору ОСОБА_2 за період з 01.09.2008 року по 19.12.2011 року, з яких видно, що заборгованість по кредиту утворилась станом на 02.02.2009 року ( а.с. 32-41)

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги, в тому числі посилання на те, що ОСОБА_4 приєднав до позовної заяви платіжне доручення №77870060 про сплату судового збору в сумі 3441 грн., який фактично Банку повернутий. Як видно з матеріалів справи, ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 6 травня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» повернуто позовну заяву та вирішено питання про повернення судового збору в сумі 3441 грн. за платіжним дорученням № 77870060 від 04.11.2013 року. ОСОБА_4 не звертався до Державної казначейської служби України за поверненням судового збору, а оригінал цього платіжного доручення приєднав до даної позовної заяви (а.с. 1).

Що стосується посилання апелянта на розгляд судом справи у його відсутності без належного повідомлення, у зв'язку з чим він був позбавлений права надати додаткові документи та пояснення, то такі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідач ОСОБА_2 був оповіщений про розгляд справи на 28 та 30 жовтня 2014 року, про що свідчать розписки про отримання ним повісток і мав можливість реалізувати свої процесуальні права.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь