Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2106/15 Головуючий у 1-й інстанції Панова Т.Л.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.

суддів Воробйової І.А.,

Онищенко Е.А.

при секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позову, позивач зазначала, що вона з відповідачім перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1995 року по 2001 рік, від шлюбу мають двох дітей, які перебувають на її утриманні.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 22 листопада 2001 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей Катерини та Поліни в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з 28 вересня 2011 року. На виконанні у державній виконавчій службі перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 аліментів за вказаним рішенням суду.

Відповідач ухиляється від сплати аліментів, сплачує нерегулярно та не в повному обсязі, в результаті чого утворилась заборгованість по алюмнам в сумі 6066, 73 грн., відповідно до розрахунку ВДВС від 12 листопада 2014 року.

Відповідно до вимог ст. 196 СК України. За період з 27 вересня 2011 року по 01 листопада 2014 року сума неустойки складає 34075, 60 грн.

На підставі викладеного, позивач просила суд, стягнути з відповідача на її користь суму неустойки за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей в розмірі 34075, 60 грн.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 3500 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 243, 60 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу.

ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, обидві апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надані сторонами докази.

Зокрема, судом при вирішенні питання про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів було враховано, що виникнення заборгованості було обумовлено і певними поважними обставинами, які впливали на здатність відповідача сплачувати аліменти. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Це узгоджується з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за якими передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Виходячи з зазначених положень закону та положень ч.2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", суд першої інстанції навів обґрунтований розрахунок пені, який був покладений ним в основу рішення. При цьому було враховано як розмір так і час відліку періодів заборгованості з урахуванням дати пред'явлення виконавчого листа до виконання. До того ж судом правомірно в межах наданих йому повноважень було вирішено питання про зменшення відповідно до ч.2 ст. 196 СК України розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Крім того, судом при визначенні розміру пені було враховано, що вона є значно більшою ніж розмір заборгованості, що надало право зменшити розмір неустойки, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності.

Обидві апеляційні скарги не містять переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції, а тому судова колегія не вбачає підстав для їх задоволення та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: