17.12.2015 Справа № 363/3743/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 р. м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого судді - Баличевої М.Б., при секретарі Кашоїді М.Ю., з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача - Матенкова Р.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації ) «Київреклама» про встановлення факту розірвання (припинення) трудового договору, зміни формулювання звільнення, визнання незаконним наказ про звільнення, стягнення вихідної допомоги та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому було уточнено до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» про звільнення формулювання підстав звільнення, посилаючись на те, що з 19 вересня 2007 року він перебував з відповідачем у трудових правовідносинах, працюючи на посадах провідного юрисконсульта, заступника начальника юридичного відділу та начальника юридичного відділу. Наказом від 21.08.2015 року №351-к його було звільнено з роботи за прогул за п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, в зв»язку з чим, просить визнати його звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України незаконним, змінити дату та формулювання підстав звільнення у трудовій книжці з «21.08.2015» на «31.07.2015» з «Звільнений у зв»язку з прогулом без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України» на «Звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України», стягнути з відповідача вихідну допомогу та середню заробітну плату за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу

У судовому засіданні позивач свої уточнені позовні вимоги від 14 грудня 2015 року підтримав у повному обсязі, пояснив, що Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації ) «Київреклама» було видано накази: від 27.03.2015 року № 72 - к «Про зміни в організації виробництва і праці працівників КП «Київреклама», від 27.03.2015 року № 10-з «Про упорядкування структури КП «Київреклама», від 29.04.2015 року № 14-з «Про внесення змін до структури КП «Київреклама». 26.05.2015 року позивача було попереджено про майбутнє звільнення та одночасно надано пропозицію про переведення його на інші посади. Також позивач зазначив, що було порушено строки та проміжок часу щодо виплати йому заробітної плати, а саме: заробітна плата за квітень 2015 року йому була виплачена (аванс 17 квітня 2015 року, остаточний розрахунок 07 травня 2015 року); заробітна плата за червень 2015 року йому була виплачена (аванс 19 червня 2015 року, остаточний розрахунок 06 липня 2015 року), що є порушенням ст. 115 КЗпП України та п. 3.3 Колективного договору. Також позивач зазначив, що зі сторони Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» було порушено низку умов колективного договору, а саме: в частині щорічного підвищення заробітної плати та проведення медичних оглядів працівників згідно п. 3.2., п. 6.4 колективного договору, порушення положення про преміювання працівників КП «Київреклама» в частині його позбавлення премії за червень 2015 року згідно п. 2.1. Положення про преміювання працівників КП «Київреклама» при визначення розміру премії по підсумках роботи за місяць. Позивач вважає, що ненадання йому премії за червень 2015 року є порушенням положення про преміювання працівників КП «Київреклама» та прямим тиском на нього з метою примусити його звільнитися за власним бажанням. 30.07.2015 року він написав та подав директору заяву на звільнення за ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України, через невиконання керівництвом підприємства законодавства про працю, умов колективного та трудового договору та просив звільнити його 31.07.2015 року і провести з ним повний розрахунок, видати йому трудову книжку, довідку про роботу на підприємстві та довідку про нараховану (виплачену) заробітну плату за 2014 та 2015 роки. Позивач зазначив, що незважаючи на його заяву про звільнення від 30.07.2015 року в останній день роботи (31.07.2015 року) з ним не було проведено повного розрахунку, йому не було видано трудової книжки та довідок, які він зазначав у своїй заяві. На усні прохання позивача та зауваження щодо необхідності проведення з ним повного розрахунку, видачі йому трудової книжки та довідок, його було лише ознайомлено з наказом про проведення 30.08.2015 та 31.08.2015 року внутрішнього службового розслідування щодо фактів порушення законодавства зазначених у його заяві. 8 вересня 2015 року він отримав відповідь від КП «Київреклама» на його скаргу до Київського міського голови від 01.09.2015 року відповідно до якої йому стало відомо, що він звільнений із займаної посади начальника юридичного відділу 21.08.2015 року на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП України - через прогул, що йому виплачена компенсація за невикористану відпустку та йому необхідно звернутися до відділу кадрів для ознайомлення з наказом про його звільнення, отримати трудову книжку та довідки про роботу на підприємстві та про нарахування заробітної плати за 2014 - 2015 роки. 09 вересня 2015 року позивач зазначив, що з'явився до КП «Київреклама», ознайомився з наказом про його звільнення від 21.08.2015 року, отримав довідки про роботу на підприємстві та про нарахування заробітної плати за 2014 - 2015 роки та написав заяву з вимогою до 11.09.2015 року визнати наказ від 21.08.2015 року за № 351-к незаконним або скасувати його та змінити у його трудовій книжці формулювання його звільнення з ч. 4 ст. 40 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, як зазначено у його заяві про звільнення, оскільки таке формулювання підстав його звільнення не відповідає дійсним обставинам, наносить шкоду його діловій репутації, в подальшому може стати причиною відмови у прийнятті його на нову роботу та позбавляє його права на виплати по безробіттю.

У зв'язку із викладеним позивач простить суд задовольнити його уточнені позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, необґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 30 липня 2015 року після отримання заяви позивача про звільнення, з метою виявлення можливих порушень трудових прав керівництвом відповідача був виданий наказ № 69 від 30.07.2015 року «Про проведення внутрішнього розслідування щодо можливих порушень законодавства про працю, порушення чи невиконання колективного договору зазначених у заяві позивача від 30.07.2015 року. З вищевказаним наказом позивач був ознайомлений під підпис. Результати розслідування були оформлені Протоколом засідання комісії з внутрішнього розслідування (актом внутрішнього розслідування) від 31.07.2015 року відповідача. Комісією було встановлено, що зазначені у заяві позивача від 30.07.2015 року про звільнення у зв'язку з невиконанням власником (керівництвом підприємства) законодавства про працю, порушення чи невиконання колективного договору, документального підтвердження не знайшли, фактичним обставинам не відповідають. Порушення вимог законодавства про працю, порушення чи невиконання вимог Колективного договору, які можуть стати підставою для звільнення позивача відповідач не вчиняв, вони надумані. Жодних доказів щодо тиску на позивача не наведено. Жодних вимог чинного законодавства України щодо строків та періодичності виплати заробітної плати відповідачем допущено не було. Враховуючи відсутність у колективному договорі встановлених строків проведення атестації, відсутність атестаційної комісії та відсутність обліку часу, відпрацьованого працівниками на ПЕОМ, у уповноваженого власником органу не було підстав для проведення медичного огляду працівників, крім того колективний договір не встановлює часових обмежень для прийняття рішення керівництвом відповідача щодо проведення медичного огляду та підвищення розмірів посадових окладів та погодинних тарифних ставок. Преміювання працівників є правом, а не обов'язком керівництва відповідача, формою заохочення працівника за високі досягнення. Представник відповідача вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно до ст..147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівників може бути застосоване тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України - працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України - у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що позивач працював з 19.09.2007 року в Комунальному підприємстві виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації ) «Київреклама» на посадах провідного юрисконсульта, заступника начальника юридичного відділу та начальника юридичного відділу.

Наказом від 21.08.2015 року №351-к ОСОБА_1 було звільнено у зв»язку з прогулом без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України.

30.07.2015 року позивач написав заяву на звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України через невиконання керівництвом підприємства законодавства про працю, умов колективного та трудового договору (а.с.10).

Наказом від 30.07.2015 року №69 було створено комісію та проведено розслідування, в результаті якої було встановлено, що зазначені у заяві ОСОБА_1 від 30.07.2015 року про звільнення у зв»язку з невиконанням власником (керівництва підприємства) законодавства про працю, умов Колективного договору документального підтвердження не знайшли, фактичним обставинам не відповідають. Підстави для звільнення ОСОБА_1 за ч.3 ст.38 КЗпП України відсутні (а.с.78-82, 136).

Тобто, 31.07.2015 року рішення про звільнення позивача прийнято не було, тобто ОСОБА_1 залишався дійсним працівником КП «Київреклама» та мав продовжувати виконання своїх трудових обов»язків 3 серпня 2015 року.

Відсутність ОСОБА_1 на роботі також підтверджується актами про відсутність працівника на роботі з 03.08.2015 року по 20.08.2015 року (а.с.159-173).

З метою з»ясування причин відсутності позивача на робочому місці відповідач надсилав листи від 03.08.2015 року з вкладенням протоколу про результати внутрішнього розслідування, де зазначалось про неможливість задоволення заяви про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.77). Того ж числа, позивачу було направлено ще один лист з вимогою надання пояснень щодо причин відсутності на роботі 03.08.2015 року з додаткам Акту про відсутність позивача на роботі 03.08.2015 року (а.с.150).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, позивач 06.08.2015 року отримав копію Протоколу засідання комісії внутрішнього розслідування та вимогу про надання письмових пояснень щодо відсутності на роботі 03.08.2015 року.

11.08.2015 року відповідач отримав листа від позивача, в якому ОСОБА_1 наполягав на тому, що трудовий договір між позивачем та відповідачем припинений, вимагав позивач повного розрахунку та видачу трудової книжки.

12.08.2015 року адміністрацією підприємства голові первинної профспілкової організації комунального підприємства виконавчого органі Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» було направлене Подання про надання згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України. Повідомленням від 18.08.2015 року профспілковий комітет ППО КП «Київреклама» не надав згоду на звільнення за частиною 4 статті 40 КЗпП України, у зв»язку з не виданою належним чином оформлену трудову книжку 31.08.2015 року, не здійснено розрахунок та не повідомлено про неможливість звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. (а.с.124-125).

12.08.2015 року відповідачем було надіслано лист позивачу про подання до ППО «Київреклама» та повідомлено, що станом на 12 серпня 2015 року ОСОБА_1 є працівником КП «Київреклама».

21.08.2015 року бухгалтерією КП «Київреклама» було зроблено повний розрахунок з позивачем при звільненні (а.с.106).

Також, судом встановлено, що посилання позивача на порушення трудового законодавства та умов Колективного договору з боку відповідача, спростовуються виданим наказом підприємства від 18.06.2015 року №26-з «Про скасування наказів щодо структури КП «Київреклама» було скасовано: наказ від 27.03.2015 №10-з «Про упорядкування структури КП «Київреклама»; наказ від 31.03.2015 №10/1-з «Про внесення змін до наказу від 27.03.2015 №10-з «Про упорядкування структури КП «Київреклама»; наказ від 29.04.2015 №14-з «Про внесення змін до структури КП «Київреклама» (а.с.143).

Посилання позивача на порушення умов Колективного договору в частині щорічного підвищення заробітної плати, проведення медичних оглядів працівників, порушення Положення преміювання працівників КП «Київреклама», строків та проміжку часу щодо виплати заробітної плати спростовується внутрішнім розслідування КП «Київреклама».

Що стосується посилань позивача у позовній заяві та пояснень в судовому засіданні про те, що причиною неявки на роботу з 03.08.2015 року по 20.08.2015 року є та обставина, що підприємство порушує трудове законодавство та умови Колективного договору, суд відноситься критично, і з врахуванням вищевикладених обставин справи, приходить до висновку, що в даному випадку мають місце прогули, оскільки станом з 03.08.2015 року по момент його звільнення наказ про звільнення ОСОБА_1 не приймався, тому він не був звільнений від виконання обов'язків працівника. Відсутність на роботі ОСОБА_1 підтверджується актами складеними КП «Київреклама».

За таких підстав суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 за ч.4 ст.40 КЗпП України відповідає чинному законодавству, підстави для зміни формулювання причин звільнення на ст.38 ч.3 КЗпП України відсутні.

Згідно положень ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні уточненого позову про встановлення факту розірвання (припинення) трудового договору, зміни формулювання звільнення, визнання незаконним наказ про звільнення, стягнення вихідної допомоги та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулуне підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 38, 40, 147, 235 КЗпП України, постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, керуючись ст. ст. 10, 31, 60, 61, 88, 209 ч.3, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» про встановлення факту розірвання (припинення) трудового договору, зміни формулювання звільнення, визнання незаконним наказ про звільнення, стягнення вихідної допомоги та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний судКиївської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий М.Б. Баличева