АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/585/15 Головуючий 1 інст. - Горбунова Я.М.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кружиліної О.А.,

Кіпенка І.С.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України", Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання правочину недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України" (далі - ТОВ "ОТП Факторинг України") звернулось до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-708/103/2008 в розмірі 450 296,69 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, шляхом визнання за ТОВ "ОТП Факторинг України" права продажу будь - якій особі - покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № PML-708/103/2008, з наданням всіх повноважень продавця, в тому числі, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення платежів за продавця, отримання документів, довідок, витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Реєстраційної служби Харківського МУЮ, ВРЖЕУ, нотаріату. Витрати, пов"язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки стягнути з відповідачів; встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб"єктом оціночної діяльності на час продажу; передати предмет іпотеки в Управління ТОВ "ОТП Факторинг України" на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами; виселити відповідачів із зняттям з реєстраційного обліку.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з зустрічним позовом до ТОВ "ОТП Факторинг України" та ПАТ "ОТП Банк", в якому просили визнати недійсним договір купівлі - продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 року, укладений між ТОВ "ОТП Факторинг України" та ПАТ "ОТП Банк", так як, на їх думку, даний договір укладений без дотримання вимог ст..ст. 202, 203, 205, 212, 215, 216, 218, 227, 228, 232, 234, 235, 236 ЦК України, і з порушенням укладених позивачами за зустрічним позовом кредитних договорів та договору іпотеки, а також з порушенням Закону України "Про банки та банківську діяльність" та Закону України "Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг".

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України" - задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-708/103/2008 в розмірі 450 296,69 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ТОВ "ОТП Факторинг України" права продажу будь - якій особі - покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № PML-708/103/2008, а саме - трикімнатної квартири АДРЕСА_2, з наданням всіх повноважень продавця, в тому числі, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь - яких платежів за продавця, отримання будь - яких документів, довідок, витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Реєстраційної служби Харківського МУЮ, ВРЖЕУ, нотаріату.

Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб"єктом оціночної діяльності на час продажу.

Передано предмет іпотеки в Управління ТОВ "ОТП Факторинг України" на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ "ОТП Факторинг України" судові витрати - по 1 147 грн. з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відмовлено.

З таким рішенням не погодились ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволення позову ТОВ "ОТП Факторинг України".

Посилаються на те, що договір купівлі - продажу кредитного портфелю між ПАТ " ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" відбувся без їх на те відома, а тому вважають, що позивач не є таким, що має право вимагати повернення заборгованості за кредитом. Крім того, посилаються на пропуск позивачем строку давності для звернення до суду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що 21 травня 2008 року між ЗАТ " ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-708/103/2008, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 14 000 доларів США, строком до 22 травня 2023 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі.

29 червня 2010 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України укладено договір купівлі - продажу портфелю, за яким ПАТ "ОТП Банк" відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло на себе зобов'язання за кредитними договорами, зокрема, за № ML-708/103/2008 від 21 травня 2008.

Таким чином, до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" перейшли всі права ПАТ "ОТП Банк" щодо права вимоги до Боржника за кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Встановлено також, що на виконання вказаного кредитного договору 29. 05 2008 року був укладений договір іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 що належать іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду та зареєстрованого Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації 18. 02. 1997 р.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Задовольняючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив із того, що боржник за договором кредиту від 21 травня 2008 року - ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого заборгованість станом на 24 липня 2013 року становить 450 296, 69 грн., яка складається з:

заборгованості за кредитом - 13 818, 93 дол. США, що за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленому НБУ складає 110 454, 71 грн.;

заборгованості по відсоткам за користування кредитом -1 252,68 дол. США, що складає 10 012, 67 грн.;

пеня - 41 264,77 дол. США, що складає 329 829, 31 грн.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строків позовної давності є безпідставними, оскільки із позовом позивач звернувся 02. 08. 2013 року, між тим, із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що погашалась заборгованість відповідачем у 2009 р., 2012- 2015 роках. ( а.с. 189)

Рішення ухвалено судом 13 листопада 2014 року.

07 червня 2014 року набрав законної сили Закон України №1304-VІІ від 3 червня 2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон України Закон України №1304-VІІ від 3 червня 2014 року).

Відповідно до п. 1 ч .1 ст.1 Закону України №1304-VІІ від 03 червня 2014 року протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Із матеріалів справи вбачається, що споживчий кредит був наданий кредитною установою - резидентом України - громадянину України ОСОБА_2 в іноземній валюті - доларах США.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 передали в іпотеку банку належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70, 1 кв.м.

У вказаній квартирі мешкають і зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (а.с. 85)

Із свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 1997 року і витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04. 03. 2015 року, оглянутих судом апеляційної інстанції, і які знаходяться у матеріалах цивільної справи, вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 є власниками спірної квартири, загальна площа якої складає 70, 1 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2, як позичальник і іпотекодавець, є суб'єктом, а належна йому частина квартири АДРЕСА_3- об'єктом, які підпадають під дію п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України №1304-VІІ від 03 червня 2014 року, який набрав законної сили 07 червня 2014 року.

Днем опублікування Закону № 1304-УП є 07 червня 2014 року (Голос України №109).

За правилами статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Офіційне тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України щодо зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів дано в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99.

Відповідно до цих роз'яснень, за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Із оригіналів витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04. 03. 2015 року, які приєднані до матеріалів справи, вбачається, що іпотекодавець ОСОБА_4 крім частки спірної квартири, яка є предметом іпотеки, має на праві власності будинок АДРЕСА_1

За таких обставин, на іпотекодавця ОСОБА_4, як особу, яка на праві власності має інше житло, дія п. 1 ст. 1 Закону України №1304-VІІ від 3 червня 2014 року, не поширюється.

Проте, на належну ОСОБА_4 частину спірної квартири, що є предметом іпотеки, не може бути звернуто стягнення, оскільки належна їй частка квартири не виділена в натурі.

За змістом ст. 5 Закону України "Про іпотеку", предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за умови, якщо нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку, як окремий, виділений в натурі, об'єкт права власності.

При цьому, частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї , як на окремий об'єкт.

Верховний Суд України у своїй постанові від 23 травня 2012 року, ухваленій у справі №6-37цс12 з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, зазначив, що за змістом ст.ст. 316, 319, ч. 2 ст. 583 ЦК України, абз. 3 ч. 11 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки може бути нерухоме майно, зареєстроване у встановленому порядку, як окремий, виділений в натурі, об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після виділення в натурі та реєстрації її, як окремого об'єкту нерухомості відповідно до ч. 3 ст. 5 зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України вказана постанова є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

З огляду на наведене, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції на предмет іпотеки і у позові у цій частині відмовляє.

В іншій частині рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2014 року - змінити.

У частині звернення стягнення на предмет іпотеки та розподілу судових витрат, рішення суду скасувати. У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України" у цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: