Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/991/13-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 59 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: виконавчий комітет Лутівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, Лутівська сільська рада Радомишльського району Житомирської області про визнання частково недійсними рішень сільської ради, свідоцтва на право власності на жилий будинок, договору дарування, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, визнання права власності на ? ідеальну частину житлового будинку та ? частину прилеглої земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом. В ході розгляду справи змінив предмет позову та просив визнати частково незаконним рішення виконавчого комітету Лутівської сільської ради народних депутатів Радомишльського району Житомирської області №3 від 18.01.1989 року про оформлення права власності на житлові будинки в ? частині житлового будинку АДРЕСА_1; визнати частково недійсним свідоцтво НОМЕР_1 на право особистої власності на жилий будинок з надвірними спорудами, видане 14 лютого 1989 року виконавчим комітетом Лутівської сільської ради народних депутатів Радомишльського району Житомирської області в ? частині зазначеного житлового будинку; визнати частково недійсним договір дарування, укладений 19 жовтня 1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в ? частині зазначеного житлового будинку; визнати частково незаконним рішення виконавчого комітету Лутівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області №106 від 22.12.1999 року про зміни в землекористуванні в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для обслуговування будинку площею 0,15 га в ? частині цієї земельної ділянки; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім»я ОСОБА_2 в ? частині земельної ділянки для обслуговування вказаного жилого будинку та визнати за ним право власності на ? частину зазначеного житлового будинку та визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки для обслуговування цього будинку.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що його батьки, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, побудували будинок АДРЕСА_1. На день смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 у спірному будинку проживав він, ОСОБА_2 та їх мати ОСОБА_3, а тому він прийняв спадщину після смерті батька у розмірі 1/6 частини зазначеного будинку та відповідної частки земельної ділянки для його обслуговування. Їх мати ОСОБА_3 у порушення його прав, як спадкоємця після смерті батька, у 1989 році оформила право на все спадкове майно на себе, а 19 жовтня 1995 року подарувала увесь будинок ОСОБА_2, чим незаконно позбавила його права власності на майно. Посилаючись на те, що на 15 квітня 1991 року він був членом колгоспного двору, головою якого була його мати ОСОБА_3, просив визнати за ним право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки під будинком та повністю задовольнити його позовні вимоги

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що їх мати ОСОБА_3 не перебувала в списках членів колгоспу, що підтверджує те, що дане господарство не відносилось до групи колгоспного двору, а ОСОБА_1 в спірному будинку не проживав, оскільки неодноразово засуджувався і перебував в місцях позбавлення волі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи рішенням апеляційного суду Житомирської області від 19 лютого 2013 року, яке є чинним, серед іншого, встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/6 частину земельної ділянки для обслуговування будинку за цією адресою.

Зазначеним рішенням встановлено, що батьки сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_3, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, побудували будинок в АДРЕСА_1, який є спільною сумісною власністю подружжя.

На день смерті батька сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, двір відносився до суспільної групи господарств - робочий. Після смерті ОСОБА_4 його частку майна успадкували спадкоємці за законом - дружина ОСОБА_3 та діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - по 1/6 частині кожен.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини/ ч.3 ст.61 ЦПК України/.

Відтак, судовим рішенням встановлено, що спірний будинок був спільною сумісною власністю подружжя, а тому дружина померлого ОСОБА_4 та мати сторін - ОСОБА_3 мала право на 1/2 частину спірного будинку, виходячи з рівності часток подружжя, як це передбачено нормами сімейного законодавства.

За змістом ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір є сімейно-трудовим об"єднанням осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Члени колгоспного двору брали участь в громадському господарстві колгоспу і отримували в ньому основні доходи, а також спільно вели особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Матеріалами пенсійної справи, які долучені до цивільної справи, підтверджується, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пропрацювала 30 років санітаркою в лікарні, народила та виховала до 8-річного віку 5 дітей, оформилась на пільгову пенсію по віку у липні 1979 року у віці 50років.

Випискою з протоколу №2 зборів уповноважених членів колгоспу ім. Кірова с. Лутівка Радомишльського району від 4 травня 1979 року підтверджується, що ОСОБА_3 з 3 травня 1979 року прийняли в члени колгоспу /а.с.95/.

Довідкою Радомишльської районної лікарні від 21.02.2006 року, яка міститься в матеріалах пенсійної справи, підтверджується, що ОСОБА_3 працювала санітаркою в пологовому відділенні лікарні з 05.07.1982 року по 01.08.1983 рік.

Випискою з погосподарської книги та матеріалами пенсійної справи стверджується, що після 1983 року ОСОБА_3 не працювала.

Згідно довідки Лутівської сільської ради №610 від 02.09.2014 року ОСОБА_3 не значиться в списках членів КСП „Колос" с. Лутівка до Державного акту від 15.05.1997 року /а.с.1 т.2/, не має права на земельні та майнові паї /а.с.3 т.2/.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що записи в погосподарській книзі про віднесення спірного будинку за період з 1980року по 1990 рік включно до суспільної групи колгоспника не мають визначального значення, оскільки не свідчать про те, що частина будинку (1/2), яка належала ОСОБА_3, як подружжю, на день смерті чоловіка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, переросла у колгоспний двір в контексті положень ст.120 ЦК УРСР.

До того ж відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Однак записами в по господарській книзі №9, особовий рахунок НОМЕР_2 виконавчого комітету Лутівської сільської ради за 1991-1995 роки підтверджується, що спірний будинок віднесено до суспільної групи робітників, тобто на 15 квітня 1991 року він згідно записів у погосподарській книзі перестав бути колгоспним двором.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: виконавчий комітет Лутівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, Лутівська сільська рада Радомишльського району Житомирської області про визнання частково недійсними рішень сільської ради, свідоцтва на право власності на жилий будинок, договору дарування, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, визнання права власності на ? ідеальну частину житлового будинку та ? частину прилеглої земельної ділянки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді