Справа № 367/7844/14 Головуючий у І інстанції Линник В.Я.
Провадження № 22-ц/780/2014/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 18 12.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 лютого 2015 року по справі за позовом Національного університету державної податкової служби України до ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Національного університету державної податкової служби України про витребування безпідставно набутого майна,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У грудні 2014 року позивач звернувся з зазначеним позовом посилаючись на те, що 20.08.2012 р. між ним та відповідачем було укладено договір про надання освітніх послуг № 174-з, відповідно до якого позивач зобов'язався за рахунок коштів відповідача здійснити його навчання. Загальна вартість освітньої послуги становить 21 390,00 грн. за три навчальні роки. Наказом Національного університету державної податкової служби України від 04.07.14 № 1196 «Про відрахування» підтверджується отримання ОСОБА_2 освітніх послуг за вищевказаним договором. Відповідно до п. 4.3 договору ОСОБА_2 повинен вносити плату безготівково кожного семестру у сумі 3 565,00 грн. Однак, відповідач не оплатив навчання за договором, сума боргу складає 7 130,00 грн.

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором в розмірі 7 130,00 грн. та судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов про витребування безпідставно набутого майна на суму 7 130,00 грн., який мотивує тим, що договір про надання освітніх послуг від 20.08.12 № 174-з є неукладеним, тому що на ньому відсутній підпис однієї із сторін договору, а саме Замовника. Вказував, що з тексту договору вбачається, що у ньому повинні були домовитись дві сторони - Замовник та Виконавець, але особу замовника ідентифікувати неможливо, оскільки в полі Замовник вказані лише прізвище, ім'я та по-батькові ОСОБА_2, а також відсутній підпис замовника. Вважає, що він сплатив грошові кошти у розмірі 7 130,00 грн. безпідставно, за договором який є не укладеним, а тому просить суд стягнути дані кошти з Національного університету державної податкової служби України на його користь.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 лютого 2015 року первісний позов задоволено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав свої зобов'язання щодо надання освітніх послуг, а відповідач всупереч договору №174-з від 20 серпня 2012 року не в повній мірі сплатив вартість вказаних послуг.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, про витребування безпідставно набутого майна суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір про надання освітніх послуг, договір підписано ОСОБА_2, який є і замовником і студентом, позивач надавав освітні послуги, а відповідач їх оплачував, що підтверджує факт укладення такого договору та те, що сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору. Отже, кошти сплачені відповідачем по цьому договору позивачем не є безпідставно набутими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.08.2012 р. між Національним університетом державної податкової служби України та ОСОБА_2 було укладено договір про надання освітніх послуг № 174-з (а.с. 4), згідно якого позивач зобов'язався за рахунок коштів відповідача здійснити навчання ОСОБА_2 до отримання ним освітньо-кваліфікаційнного рівня «спеціаліст».

Згідно п. 4.2. договору загальна вартість освітньої послуги становить 21 390,00 грн.

Відповідно до п. 4.3 договору відповідач повинен вносити плату безготівково кожного семестру у розмірі 3 565,00 грн.

Наказом Національного університету державної податкової служби України від 04.07.14 №1196 ««Про відрахування» (а.с. 5) відповідача було відраховано з університету у зв'язку із невиконанням навчального плану. Цим наказом також підтверджується отримання ОСОБА_2 освітніх послуг за вищевказаним договором за чотири семестри, але сплачено ним лише за два семестри в розмірі 7 130,00 грн., що визнано сторонами в судовому засіданні.

Відповідач не сплатив за навчання, у зв'язку з чим свої зобов'язання по договору належним чином не виконав, тому, станом на 09.12.2014 р. він має заборгованість з оплати навчання в розмірі 7 130,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6).

З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення було направлено претензію про необхідність сплати боргу від 12.09.14 № 2617/01-12 (а.с. 7-8), однак, станом на 09.12.2014 р. борг не погашено.

З урахуванням викладеного та відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач має сплатити заборгованість в сумі 7 130,00грн. за надані освітні послуги.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 коштів за надані послуги відповідно до умов укладеного між сторонами договору та про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на те, що він сплатив грошові кошти у розмірі 7 130,00 грн. безпідставно, за договором який є не укладеним, тому що на ньому відсутній підпис однієї із сторін договору, а саме Замовника. Апелянт вказує, що з тексту договору вбачається, що у ньому повинні були домовитись дві сторони - Замовник та Виконавець, але особу замовника ідентифікувати неможливо, оскільки в полі Замовник вказані лише прізвище, ім'я та по-батькові ОСОБА_2, а також відсутній підпис замовника.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами було укладено договір №174-з від 20 серпня 2012 року про надання освітніх послуг, договір підписано ОСОБА_2, , позивач надавав освітні послуги, а відповідач їх оплачував, що не заперечується сторонами та підтверджує факт укладення такого договору та те, що сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору. Отже, кошти сплачені відповідачем по цьому договору позивачем не є безпідставно набутими.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: