Справа № 2-1030/11 Провадження № 22-ц/772/645/2015Головуючий в суді першої інстанції Жарун А. П.
Категорія 39Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Чуприни В.О., Медвецького С.К.,

при секретарі: Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 17.06.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Бершадського нотаріального округу ОСОБА_4, за участю третьої особи - ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2011 року ОСОБА_2 звернулась в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: дві земельні ділянки, площею по 2,15 га кожна, що розташовані на території Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Позивачем зазначено, що вона являється спадкоємцем за заповітом на майно померлого ОСОБА_6, однак вона позбавлена можливості оформити право власності на вказане спадкове майно, оскільки втрачено правовстановлюючі документи (державні акти) на вказані земельні ділянки, а тому просила визнати за нею право власності на належні померлому земельні ділянки в порядку спадкування.

В грудні 2011 року ОСОБА_7 звернувся в суд із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його дядько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: будинковолодіння АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки, площею по 2,15 га кожна, що розташовані на території Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області. В позові зазначено, що за життя померлий ОСОБА_6 публічно заявляв про намір передати йому, як найближчому родичу, право власності на земельні ділянки та інше майно, на підтвердження чого передав йому оригінали державних актів на земельні ділянки. За станом здоров'я ОСОБА_6 потребував сторонньої допомоги, тому він забрав його проживати у свій будинок, де той проживав до смерті. У заявленому ОСОБА_2 позові вказано про наявність у неї права на зазначені вище земельні ділянки на підставі заповіту, складеного ОСОБА_6 23.04.2004 року на її ім'я, однак на час складання заповіту його дядько не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому просив визнати недійсним складений ОСОБА_6 заповіт від 23.04.2004 року.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 17.06.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_6, складений на користь ОСОБА_2, посвідчений 23.04.2004 року приватним нотаріусом Бершадського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованим в реєстрі за № 1007.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_3 та його представник, який одночасно представляє інтереси ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Представник Джулинської сільської ради та приватний нотаріус Бершадського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольняючи позов ОСОБА_3, районний суд зробив посилання на висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 08.07.2012 року за №7, згідно якої ОСОБА_6 на час складання заповіту від 23.04.2004 року, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.09.2005 року помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: будинковолодіння АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки, площею по 2,15 га, що розташовані на території Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

За життя, а саме 23.04.2004 року ОСОБА_6 зробив заповідальне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що матиме право за законом заповів ОСОБА_2.

29.09.2005 року ОСОБА_2 звернулася до Бершадської державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через неподання останньою правовстановлюючого документу на спадкове майно, зокрема Державних актів на право власності на земельні ділянки.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_2 заявлено вимогу про визнання за нею права власності в порядку спадкування, обґрунтовуючи вимогу тим, що на її користь померлим ОСОБА_6 було складено заповіт.

Також, з позовом в суд звернувся ОСОБА_3, яким заявлено вимогу про визнання вказаного заповіту недійсним, обґрунтовуючи вимогу тим, що його дядько ОСОБА_6 бажав все спадкове майно залишити йому, на підтвердження чого передав правовстановлюючі документи на земельні ділянки, а підписуючи заповіт не усвідомлював значення своїх дій через прогресуючі хронічні хвороби.

З матеріалів справи видно, що померлий ОСОБА_6 останнім часом проживав разом із своїм племінником ОСОБА_3 в належному йому будинку.

Позивач ОСОБА_3 стверджує, що ним було здійснено поховання померлого і спадщину він прийняв шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, а також на його користь від права на спадкування відмовилась ОСОБА_5, яка є племінницею померлого ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно із ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Вимогами ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» роз'яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК України).

Згідно акту №7 посмертної судово-психіатричної експертизи від 08.07.2013 року на час укладення заповіту від 23.04.2004 року ОСОБА_6 перебував в хворобливому розладі психічної діяльності у вигляді гострого періоду порушення мозкового кровообігу (ішемічного інсульту) та на час укладання заповіту від 23.04.2004 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції з урахуванням вищевказаного висновку експертизи, прийшов до правильного висновку щодо відсутності підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування та визнання недійсним складеного ОСОБА_6 заповіту.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про невідповідність акту посмертної судово-психіатричної експертизи записам в амбулаторній картці хворого та фальсифікації деяких записів даної картки,на увагу не заслуговують, оскільки не підтверджені належними доказами, при цьому апелянтом не було заявлено клопотання про призначення повторної експертизи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 17.06.2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ В.О. Чуприна

/підпис/ С.К. Медвецький

З оригіналом вірно: