Справа № 202/2889/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

/з а о ч н е/

12 травня 2015 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючої - судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Куріної О.Ю., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що 10 жовтня 2014 року між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір, відповідно до якого відповідач зобов'язався виготовити та доставити меблі, а вона прийняти готові вироби та сплати грошові кошти в сумі 8710 грн. Відповідно до умов договору сплатила відповідачу завдаток у сумі 6000 грн., проте до теперішнього часу відповідач меблі не виготовив, грошові кошти не повернув. Тому просить стягнути з відповідача на її користь 6000 грн., а також моральну шкоду, яку оцінює в 3000 грн.

У судовому засіданні позивач позов підтримала.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову, а також докази на спростування доводів позивача суду не надав, тому суд розглядає справу на підставі повідомлених позивачем даних та доказів у відсутності відповідача в заочному порядку.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що 10 жовтня 2014 року між позивачем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір, відповідно до якого відповідач зобов'язався виготовити та доставити позивачу меблеві вироби, а позивач сплатити грошові кошти в сумі 8710 грн.

Згідно з пунктом 2.2, 2.3 Договору позивач сплатила відповідачу завдаток у сумі 6000 грн.

Відповідно до пункту 3.2 виконавець зобов'язався виготовити і доставити вироби протягом 40 робочих днів з моменту укладення договору. В разі якщо вироби мають нестандартну комплектацію, строк виготовлення і доставки виробів збільшується до 60 робочих днів.

В обумовлений договором строк відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, меблі на замовлення позивача не виготовив та не доставив.

У своєму листі від 19.12.2014 року відповідач зобов'язався виконати замовлення до 31.01.2015 року або 01.02.2015 року повернути позивачу суму передоплати.

Статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Відповіднодо статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач до теперішнього часу не виконав свої зобов'язання за договором, укладеним 10 жовтня 2014 року між ним та позивачем, про виготовлення та доставку меблевих виробів, отримані за договором грошові кошти в сумі 6000 грн. позивачу не повернув, суд вважає можливим позов у цій частині задовольнити, стягнувши вказані грошові кошти з відповідача на користь позивача.

В частині відшкодування моральної шкоди суд вважає позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах закону виходячи з наступного:

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено норами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Позивач як на підставу своїх позовних вимог про відшкодування моральної шкоди посилається на положенння статті 1167 ЦК України, якою не передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язання, а передбачені інші підстави відповідальності за завдану моральну шкоду (підстави деліктної відповідальності).

Отже законні підстави для задоволення позову на підставі статті 1167 ЦК України відсутні, оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов'язує саме з невиконанням відповідачем зобов'язання за договором, а тому правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються виключно спеціальним законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції Закону № 3390-VI від 19.05.2011 року) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Проте позивачем позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за цих підстав не заявлялися.

Таким чином, нормативними актами, які регулюють спірні правовідносини, не передбачено відшкодування моральної шкоди споживачеві у разі невиконання зобов'язання або порушення строку виконання зобов'язання.

Відшкодування моральної шкоди може бути проведено у випадку, передбаченому договором сторін.

У той же час зі змісту укладеного договору між сторонами вбачаться, що сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язання за цим договором.

За таких обставин вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код фізичної особи-підприємця НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6000 (шість тисяч) грн.

В частині відшкодування моральної шкоди в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код фізичної особи-підприємця НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ю. Марченко