АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/79/653/15 Гол. 1 інст. - Бородіна Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого судді - Міненкової Н.О.

суддів - Кругової С.С., Зазулинської Т.П.

за участю секретаря - Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 201'4 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-ті особи Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Київський РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, -

в с т а н о в и л а:

В серпні 2014 року до суду звернулась позивачка. Просила надати їй дозвіл на виготовлення без згоди батька ОСОБА_3 проїзного документу дитини - ОСОБА_4, 2006 року народження для виїзду за кордон.

Надати ОСОБА_2 або її офіційному представнику, без згоди та супроводу другого з батьків оформлювати документи для періодичних тимчасових виїздів або супроводів дитини ОСОБА_4 за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з часу розірвання шлюбу з відповідачем він участі у вихованні дитини не приймає, не сплачує аліменти. Відповідач переїхав до іншої держави РФ, де офіційно працевлаштувався. Відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Дитина часто хворіє і за станом здоров'я потребує перебування на морі у відповідному кліматичному кліматі. Між тим, колишній чоловік безпідставно відмовляє у наданні згоди щодо виїзду дитини за кордон.

В поясненнях в вересні 2014 року брат відповідача ОСОБА_5 просив відмовити в позові та зазначав, що ОСОБА_3 прийняв громадянство Росії але постійно надає матеріальну допомогу донці. У зв'язку із тим, що працює у РФ у МВС на теперішній час йому заборонено від'їжджати до України, але допомогу на дитину він передає через нього. В серпні позивачка звернулася до нього з заявою надати згоду на виїзд за кордон, а саме до Росії, де у позивачки проживають родичі і відповідач надав нотаріально завірену згоду на виїзд доньки до Росії на термін з 15.08.2014 по 18.08.2017 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодилась з рішенням ОСОБА_2 й у апеляційній скарзі просить його скасувати . Посилається на те, що в суді першої інстанції як представник відповідача так і представник третьої особи в судовому засіданні 21 10.2014 року давали пояснення та заявляли, що у них немає заперечень проти надання дозволу. Представник відповідача в судовому засіданні 11.11.2014 року підтвердив згоду свого довірителя зазначивши строк на який може бути наданий дозвіл - три роки. Вважає, що судом не була надана оцінка доказам, які надала позивачка, а саме, довідки та виписки з історії хвороби дитини та рекомендації лікарів щодо необхідності лікування та оздоровлення дитини в умовах морського клімату.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представника позивачки, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 7 та 155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно з Правилами переміщення державного кордону України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №-57, якщо дитина не досягла шістнадцятирічного віку, то право на виїзд за межі України вона має лише за згодою батьків( усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними та які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку

Єдиним способом вирішення проблеми виїзду дитини за кордон без згоди другого з батьків є звернення до суду.

При зверненні з позовом до суду в позовній заяві слід довести, що поїздка дитини за кордон здійснюється в інтересах дитини.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.03.2012 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та з ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Судом було встановлено, що донька проживає з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1( а.с.4).

З доданих до матеріалів справи довідок про стан здоров'я ОСОБА_4 вбачається, що дитина хворіє на Бронхіальну астму, алергічний реніт і їй рекомендовано оздоровлення в умовах морського клімату( а.с. 7-10).

В запереченнях на позов представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 зазначав, що його довіритель надає дитині допомогу , 14 серпня 2014 року передав позивачці нотаріально посвідчену Згоду на неодноразові виїзди з України до РФ і у зворотньому напрямку в період з 15.08.2014 року по 15.08. 2017 року неповнолітньої доньки ОСОБА_4.( а.с.24). З даної згоди також вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином РФ, НОМЕР_1, виданий відділенням №-1 ОПВС Управління внутрішніх справ м. Бєлгорода 13.07.2005 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. ( Шлюб між сторонами було зареєстровано 07 жовтня 2005 року).

В письмових поясненнях до суду позивачка 21.10. 2014 року зазначала, що до суду вона звернулась 06.08.2014 року, а 14.08.2014 року отримала від відповідача нотаріально посвідчену Згоду на виїзд дитини до РФ, а тому вважає, що таким чином позивач погодився із частиною її позовних вимог, але її вимоги стосувалися щодо отримання згоди батька на виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення дитини.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції в рішенні вказав, що позивачка не зазначила державу до якої вона хоче вивезти дитину на оздоровлення та на який термін і послався на те, що законодавством передбачено лише надання дозволу на одноразовий виїзд малолітньої дитини без згоди батька.

Судова колегія не може погодитися з даним висновком суду, так як в заяві про збільшення позовних вимог позивачка зазначила перелік країн в які б вона бажала вивозити дитину на оздоровлення.( а.с.47,48). В заяві зазначала, що ці уточнення викликані тим, що відповідач є громадянином іншої держави, що ускладнює отримання у нього дозволу на кожну поїздку у скорочені строки, що може впливати на ціну путівок та строки їх дії.

Крім того, судом не було враховано і на це посилається представник апелянта в апеляційній скарзі, що в судовому засіданні 21.10.20143 року та 11.11 2014 року представник відповідача не заперечував проти того, щоб мати дитини вивозила дитину за кордон на лікування.

Судова колегія вважає, що не може бути підставою для відмови в задоволенні позову не зазначення строку на який позивачка бажає вивозити дитину за кордон, так як суд може самостійно визначити такі строки в судовому рішенні.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Керуючись ст.ст. 303,304.307,309,313,317,319 ЦПК України судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2014 року скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_2( матері дитини ) на виготовлення без згоди батька ( ОСОБА_3) проїзного документу дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 для виїзду за кордон.

Надати дозвіл ОСОБА_2 без згоди та супроводу другого з батьків( батька дитини - ОСОБА_3) оформлювати документи для періодичних( не більше ніж три рази на рік) тимчасових виїздів або супроводів дитини ( на строк, який не перевищує один місяць) - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 за межі України до країн: Австрія, Азербайджан, Албанія, Андора, Бельгія, Болгарія, Боснія і Герцеговина, Ватикан, Великобританія, Греція, Грузія, Данія, Естонія, Норвегія, Ірландія, Ісландія, Іспанія, Італія, Казахстан, Кіпр, Латвія, Ліхтенштейн, Люксембург, Македонія, Мальта, Монакко, Нідерланди, Німеччина, Норвегія, Польша, Португалія,Республіка Молдова, Румунія, Сан - Маріно, Сербія, Словаччина, Словенія, Турція, Угорщина, Фарерські острови, Фінляндія, Франція, Хорватія, Чехія, Чорногорія, Швейцарія, Швеція, Країни СНД, Єгипет, США, Австрія, Китай, Японія до досягнення нею 16 - ти річного віку.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя -

Судді -