БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/137/15, cправа № 361/8181/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» березня 2015 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

при секретарі - Хорошун К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам й пені за прострочення їх сплати, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що із відповідача на її користь на підставі судового рішення від 14 травня 2004 року стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. 00 коп., яка підлягає індексації відповідно до закону щомісячно із 21 січня 2004 року до їх повноліття. Разом із тим, відповідачем ОСОБА_6 це судове рішення не виконувалося, у зв'язку із чим виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі - 25 600 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню із урахуванням неустойки. Просить суд: - стягнути із ОСОБА_2 на її користь заборгованість по аліментам та неустойку за прострочення сплати аліментів в загальному розмірі - 62 264 грн. 68 коп.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначається про те, що про судове рішення на підставі якого із нього стягувалися аліменти йому нічого не було відомо. Про свій обов'язок щодо сплати аліментів він довідався лише у 2014 році. Просить суд: звільнити його від сплати заборгованості по аліментам.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги підтримала й просила їх задовольнити. При цьому вона пояснила, що відповідач ОСОБА_2 знав про судове рішення та про свій обов'язок сплачувати аліменти, проте його не виконував. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позов не визнали й просили у його задоволенні відмовити. При цьому вони пояснили, що заборгованість по сплаті аліментів відповідача виникла не з його вини. Про судове рішення на підставі якого із відповідача стягувалися аліменти йому нічого не було відомо. Зустрічний позов просили задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, дослідивши зібрані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 14 травня 2004 року (яке набрало законної сили) стягнуто із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.Бровари Київської області, на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. 00 коп., яка підлягає індексації відповідно до закону щомісячно з 21 січня 2004 року до їх повноліття (а.с.72).

Згідно із копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 29 червня 2006 року серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 367 від 29 червня 2006 року (а.с.12).

Із довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції видно, що у цьому відділі державної виконавчої служби перебуває виконавчий лист № 2-1556 від 14 травня 2004 року, виданий Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 200 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову з 21 січня 2004 року й до досягнення дітьми повноліття. Аліменти нараховані за період із 01 січня 2004 року по 01 вересня 2014 року. Заборгованість станом на 01 вересня 2014 року складає - 25 600 грн. 00 коп. (а.с. 16-19).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дала покази про те, позивач ОСОБА_3 є її матір'ю, а відповідач ОСОБА_2 - батьком. Із 2000 року батьки не проживають разом. Її батько до 2006 року проживав із своєю матір'ю, а в подальшому декілька разів змінював місце проживання. Її батько допомагав й допомагає їй та її брату матеріально, постійно надавав грошові кошти, придбавав речі. У 2007 році її батько був присутнім під час продажу квартири, мати йому про необхідність сплачувати аліментів нічого не повідомляла. У 2011 році також відбулася зустріч її батьків. Під час цієї зустрічі мати також не повідомляла батька про необхідність сплачувати аліменти. Її мати здавала в найм квартиру, де зареєстроване місце проживання батька. У 2006 році при ній передавалися матері грошові кошти за проживання у квартирі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дав покази про те, що ОСОБА_2 не приймав участі у вихованні своїх дітей. Один раз бачилися. У виконавчу службу не їздили. ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей не сплачував.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дав покари про те, що позивач ОСОБА_3 є його мітір'ю, а відповідач ОСОБА_2 - батьком. До 2007 року вони проживали у місті Києві. Із батьком бачився не часто. Коли переїхали проживати у місто Бровари Київської області, то зустрічатися вони почали частіше. Про те, що стягуються аліменти не знав. Довідався про це лише у 2014 році. Батько не переховувався. Мати здавала в найм житло. Був присутнім під час одержання мітір'ю грошових коштів за здачу в найм квартири. Про судове рішення щодо стягнення аліментів не знав.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами першою, третьою статті 181, статтею 183 того ж СК України способи виконання обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 визначено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

За змістом частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Із урахуванням всіх обставин цієї цивільної справи, дослідивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам й пені за прострочення їх сплати задоволенню не підлягає через недоведеність заявлених позовних вимог. У судовому засіданні встановлено, що вина відповідача ОСОБА_2 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів відсутня. Відповідач не був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти на підставі судового рішення, оскільки в матеріалах справи, окрім іншого, відсутні дані про те, що його було повідомлено про існування рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14 травня 2004 року, а також про те, що на підставі цього судового рішення відкрите виконавче провадження, що має істотне значення.

Надані позивачем ОСОБА_3 копії матеріалів виконавчого провадження не містять жодних даних на підставі яких можна було б стверджувати про те, що відповідач ОСОБА_2 із 2004 року по 2014 рік був повідомлений про існування цього виконавчого провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 зазначила, що заборгованість по аліментам та неустойку за прострочення аліментів вона має намір витратити на онуку.

Суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам підлягає задоволенню, оскільки, як вже було наголошено вище, його вина у виникненні цієї заборгованості не встановлена.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14 травня 2004 року ОСОБА_2 оскаржив у 2015 році в апеляційному порядку до Апеляційного суду м.Києва. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12 березня 2015 року залишено без змін рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14 травня 2004 року.

Керуючись статтями 212 - 215 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам й пені за прострочення їх сплати - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам, які стягувалися із нього на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14 травня 2004 року на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. 00 коп., яка підлягала індексації відповідно до закону щомісячно із 21 січня 2004 року й до їх повноліття.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі - 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин