Справа № 522/447/15-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

16 квітня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого одноособово судді Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання Кінгольц М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Одеської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, Одеської міської ради про визнання права власності, в якому просять визнати за ними право власності в рівних частках на тьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, в порядку спадкування за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивачів, ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 яка належала йому на підставі договору купівлі продажу №Н/97-0101. Оскільки, ОСОБА_4 не склав заповіту, спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Звернувшись до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області, позивачі разом із відповідачем по справі ОСОБА_3 отримали відмову державного нотаріуса Кифоренко Р.Б. за № 550 у якій було зазначено про неможливість отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу на підставі якого ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_2 не був посвідчений нотаріально.

ОСОБА_3 подала позов до Приморського районного суду м. Одеси до колишньої власниці спірної квартири ОСОБА_6 про визнання правочину дійсним. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2004 року по справі № 2-1275/2004 договір купівлі-продажу № Н/97-0101 від 06.03.1997 року квартири АДРЕСА_3, укладений ОСОБА_4 було визнано дійним.

При оформленні документів з'ясувалося, що квартира АДРЕСА_3 була реконструйована колишньою власницею ОСОБА_6. У технічному паспорті виготовленому КП "БТІ та РОН" 26.11.2007 року зазначено, що квартира самовільно реконструйована, а реконструкція полягає у тому, що попередня власниця прибрала перегородку між кімнатами, не зачипаючи при цьому нічиїх інтересів, проте відомості про реконструкцію не були відображені у договорі купівлі-продажу укладеному на біржі "Центр", у зв'язку з чим, позивачі не мають можливості отримати відповідні правовстановлюючі документи на право власності в порядку спадкування на вищезазначену квартиру.

Позивачі зазначають, що на теперішній час, починаючи з 2007 року у спірній квартирі мешкають ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які постійно сплачують комунальні платежі та проводять необхідні ремонтні роботи. ОСОБА_3 у вищезазначеній квартирі не проживає.

Позивачі у судове засідання з'явились, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення.

Представник відповідача, Одеської міської ради, у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 06 березня 1997 року на Одеській універсальній товарній біржі "Центр" між ОСОБА_7 (далі - продавець) та ОСОБА_4 (долі - покупець) був укладений Договір №Н/97-0101 купівлі-продажу нерухомого майна, за яким продавець продала, а покупець придбав квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 91,3 кв.м., та складається з 4 кімнат житловою площею 59,4 кв.м., а також: кухні, 3-х коридорів, ванної кімнати, туалету (п. 1 та 2 Договору №Н/97-0101 купівлі-продажу нерухомого майна). (а.с. 7-10)

Вищезазначений Договір був зареєстрований Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 30 травня 1997 року, в реєстрі під № 169 пр. стор.115 реєстр 590. (а.с. 10)

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер.

На звернення дружини померлого ОСОБА_3 до Біляївської нотаріальної контори Одеської області для оформлення спадщини, після смерті ОСОБА_4, державним нотаріус листом від 04.11.2003 року №550 повідомив про необхідність визнання в судовому порядку Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири АДРЕСА_4) зареєстрованого Одеською універсальною біржею "Центр" 06 березня 1997 року за №Н/97-0101. (а.с.11)

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2004 року по цивільній справі №2-1275/2004 були задоволенні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання угоди дійсною, судом було визнано договір купівлі-продажу №Н/97-0101 від 06.03.1997 року, квартири АДРЕСА_5, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 06 березня 1997 року. (а.с. 16-17)

Згідно ч. 3. ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 в м. Одесі виготовленому КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" станом на 26.11.2007 року, зазначена квартира скдається з 3 житлових кімнат (18,2 кв.м., 22,7 кв.м., та 18,9 кв.м.). Житлова площа квартири 59,8 кв.м., кухня площею 11,4 кв.м., санвузіл 8,2 кв.м., коридор 10,2 кв.м., балкон 0,7 кв.м., кладочка 1,4 кв.м.. Загальна площа квартири 91,7 кв.м. Квартира самочинно переобладнана з 4-х кімнатної на 3-х кімнатну. (а.с.12-14)

У позовній заяві та під час судового засідання позивачі зазначили, що квартиру АДРЕСА_2 в м. Одесі була реконструйована колишньою власницею ОСОБА_7, що не було відображено у Договору №Н/97-0101 купівлі-продажу нерухомого майна укладеному 06 березня 1997 року між їх батьком, ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Враховуючи зазначену обставину позивачі не можуть отримати правоустановчі документи на квартиру АДРЕСА_2 в м. Одесі, як спадкоємці ОСОБА_4

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померло.

У відповідності до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкоємця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статті 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При цьому суд повинен наголосити на наступному.

Позивачі просять визнати за ними право власності в рівних частках на трьхкімнатну квартиру АДРЕСА_2, в порядку спадкування за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4. При цьому позивачами не надано суду жодного належного доказу належності померлому ОСОБА_4 саме 3-х кімнатної квартири у АДРЕСА_2, оскільки згідно Договору №Н/97-0101 купівлі-продажу нерухомого майна від 06 березня 1997 року, який було визнано дійсним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2004 року по цивільній справі №2-1275/2004, спадкодавець ОСОБА_4 придбав 4 кімнатну квартиру, яка має житлову площу 59,4 кв.м.

Додатково суд повинен зазначити, що згідно ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Пунктом 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільнп Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Відповідно до п. 7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року, не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами:

- про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир;

- про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди;

- про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Відповідно до ст. 213 рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частино 1 ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З урахуванням вищевикладеного, з'ясувавши всі обставини справи, надавши їм правову оцінку, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Додатково суд вважає за необхідне роз'яснити позивачам по справі, про право звернення до суду після усунення перешкод, що існували для визнання за ними права на об'єкт нерухомого майна, а саме відновлення об'єкту нерухомого майна в первинний стан.

Керуючись 328, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223 ЦК України, Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Одеської міської ради про визнання права власності - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: