ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5219/13-ц
Провадження № 2-р/210/3/15
У Х В А Л А

іменем України

"24" березня 2015 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чайкіної О.В.

за участю секретаря Куксенко О.В.

за участю сторін - не зявились,

розглянув у відкритому судовому засідання в залі суду заяву ОСОБА_2 про розяснення рішення суду у справі №210/5219/13-ц, провадження №2/210/273/14, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з позовом про визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, в якій просив суд: "визнати формулювання причин звільнення "за власним бажанням" неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству і вказати причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства, а саме: "звільнений з ініціативи працівника, в зв"язку з невиконанням органом уповноваженим власником законодавства про працю та умов колективного договору".

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Криворізький завод гірничого обладнання, про визнання формулювання причин звільнення неправильними або таким, що не відповідає чинному законодавству, позовні вимоги задоволено частково. Зокрема, визнано формулювання причин звільнення позивача такими, що не відповідають чинному законодавству, та зобовязано відповідача ПАТ Криворізький завод гірничого обладнання внести зміни до наказу про звільнення позивача від 09.07.2013 року №156-К та відповідного запису у трудовій книжці позивача ОСОБА_2, вказавши у них точне формулювання причин звільнення позивача з прямим посиланням на відповідний пункт (частину) ст. 38 КЗпП України, за яким здійснено звільнення. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення не оскаржено, набуло законної сили.

Однак, 10 березня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про розяснення рішення суду, а саме, просить розяснити резолютивну частину рішення в частині того, на який пункт (частину) статті 38 КЗпП України, відповідач зобовязаний вказати пряме посилання в наказі №156-к від 09.07.2013 року та відповідному записі у трудовій книжці позивача, за яким повинно бути здійснено звільнення, якщо в судовому засідання встановлено факти діянь, які мають ознаки порушень вимог законодавства про працю.

Сторони в судове засідання не зявились, про дату та місце розгляду заяви в суді повідомлялись, причини неявки суду не відомі. В силу ст. 221 ЦПК України неявка осіб, які брали участь у справі, не перешкоджає розгляду питання про роз'яснення рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву позивача, матеріали цивільної справи, суд вважає за можливим заяву задовольнити, виходячи з наступного:

Згідно ч.1 ст.221 ЦПК України в разі, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь в справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

В силу ч. 2 цієї ж статті, подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду не виконано, виконавчий лист не видавався, до ДВС на примусове виконання не надходив.

Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009р. Про судове рішення визначає, що відповідно до ст. 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Так, з мотивувальної частини рішення вбачається, що судом в ході розгляду справи встановлено: "позивач працював у відповідача працював у відповідача з 29.04.2013 року по 09.07.2013 року. 09.07.2013 року він був звільнений на підставі наказу № 156-к (а.с.4), в якому зазначено, що він звільнений за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Запис аналогічного змісту зроблений і у трудовій книжці позивача (а.с.3, зворот). Згідно розпорядження №241 (а.с.38), у вказаному розпорядженні у рядку причини звільнення проставлено штамп з текстом Звільнений за власним бажанням (ст.38 КЗпП України). Як видно з заяв позивача на адресу керівництва відповідача (а.с.10,18). у вказаних заявах позивач просить звільнити його саме у зв'язку з порушеннями вимог законодавства, які, на думку позивача, мали місце на підприємстві. Факти діянь, які мають ознаки порушень вимог законодавства про працю, встановлені зі свідчень свідків в судовому засіданні та з пояснень позивача. Згідно Кодексу законів про працю України, стаття 38 складається з 3 частин, які передбачають різні причини для звільнення працівника за його ініціативи. При цьому, ані у трудовій книжці позивача, ані у наказі, ані у розпорядженні не вказано частину статті, за якою він був звільнений з підприємства. Згідно п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 (зі змінами і доповненнями), записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Таким чином, записи про причини звільнення в усіх вищевказаних документах щодо звільнення позивача зроблені не у відповідності з вимогами чинного законодавства, незалежно від того, чи звільнений він за ч.3 ст.38 КЗпП України, чи за ч.ч.1-2 вказаної статті."

При розясненні даного рішення суд виходить з того, що в ході судового слухання справи позов задоволено частково, зокрема, з тих підстав, що, оскільки відповідачем взагалі не вказано (в порушення вимог законодавства) пункт (частину) ст. 38 КЗпП України, в судовому засіданні навіть неможливо достеменно встановити чи наявний предмет спору за позовом, оскільки при вказанні відповідачем причин звільнення, аналогічної позиції позивача, предмет позову буде відсутній.

За таких обставин, суд вважає за можливим розяснити рішення, зазначивши, що при вказанні пункту (частини) ст. 38 КЗпП України відповідач повинен вказати той пункт (частину) вказаної статті, за якою, згідно наказу 156-к від 09.07.2013 року відбулось звільнення позивача з урахуванням вимог п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 (зі змінами і доповненнями).

На підставі викладеного, та керуючись ст. 221 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 про розяснення рішення суду у справі №210/5219/13-ц, провадження №2/210/273/14 задовольнити.

Розяснити рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03.09.2014 року, а саме, зазначити, що при вказанні пункту (частини) ст. 38 КЗпП України відповідач повинен вказати той пункт (частину) вказаної статті, за якою, згідно наказу 156-к від 09.07.2013 року відбулось звільнення позивача з урахуванням вимог п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 (зі змінами і доповненнями).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з часу її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О. В. Чайкіна