ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/340/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ЦИМБАЛ І.К.

при секретарі - ЧЕРЛЕНЮК В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про повернення коштів набутих без достатньої правової підстави, відшкодування штрафних санкцій за невиконання грошового зобов'язання, упущеної вигоди, моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про визнання правочину дійсним, відшкодування моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про повернення коштів набутих без достатньої правової підстави, відшкодування штрафних санкцій за невиконання грошового зобов'язання, упущеної вигоди, моральної шкоди, посилаючись на те, що сторонами був укладений правочин про купівлю - продаж земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав частину грошових коштів, обумовлену договором. Враховуючи те, що форма договору купівлі - продажу під час його укладення не була дотримана, такий договір є нікчемним, а за таких обставин надані грошові кошти ОСОБА_3 утримує без достатньої правової підстави, добровільно повернути кошти не бажає, у зв'язку з чим ОСОБА_2 просить стягнути останні у примусовому порядку. Крім того, ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з неповерненням грошових коштів, упущену вигоду, яку міг би отримати ОСОБА_2 за наявності грошових коштів, які не повертав ОСОБА_3, якби ОСОБА_2 вніс останні не депозитний рахунок до банківської установи. Також, ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду, посилаючись на те, що після такого випадку ОСОБА_2 важко довіряти людям, заводити нові стосунки, останній втратив суспільне благо, через негативне відношення ОСОБА_3 щодо неповернення грошей на неодноразові вимоги ОСОБА_2

В судовому засіданні ОСОБА_2 та представник останнього позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, з вище наведених підстав.

Представник ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_2 обрано неналежний спосіб захисту, зокрема між сторонами мали місце договірні відносини, викладені у договорі купівлі- продажу, який по суті є попереднім договором, а отже грошові кошти на виконання умов такого правочину не були передані безпідставно і тим більш безпідставноне утримувалися ОСОБА_3 В свою чергу, ОСОБА_4 надані ОСОБА_2 кошти були використані для оформлення правовстановлюючих документів щодо відчужуваного за договором майна.

Крім того, ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2,про визнання правочину дійсним, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що сторонами був укладений попередній договір купівлі - продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 частину грошових коштів, які були витрачені останнім для оформлення правовстановлюючих документів на предмет продажу, проте з незалежних від нього причин таке оформлення відбувалось тривалий час. Крім того, частина грошових коштів була витрачена на викуп частини земельної ділянки, у родича ОСОБА_3 В подальшому ОСОБА_3 неодноразово звертався до ОСОБА_2 з приводу нотаріального посвідчення договору, проте останній від нотаріального посвідчення ухилявся і продовжує ухилятися, а тому такий договір підлягає визнанню дійсним. Крім того, такими діями ОСОБА_2,ОСОБА_3 була спричинена моральна шкода, пов'язана з погіршенням стану здоров'я останнього через звернення ОСОБА_2 до суду, викладення там неправдивої інформації та невиконанням домовленостей.

ОСОБА_2 та представник останнього проти задоволення вимог зустрічного позову заперечували, посилаючись на те, що останні є надуманими, договір купівлі - продажу укладений сторонами не був попереднім, оскільки в останньому відсутні умови щодо укладення основного договору у майбутньому та інші ознаки та умови, які б вказували на те що договір є попереднім. ОСОБА_3 не надав доказів про те, що від останнього надходили пропозиції ОСОБА_2 про нотаріальне посвідчення договору, від яких ОСОБА_2 би ухилявся. Також, нотаріальне посвідчення такого договору принципово не представлялося можливим, оскільки у ОСОБА_3 були відсутні правовстановлюючі документи на об'єкт продажу і у визначений таким договором строк, ОСОБА_3 таких документів не отримав.

Щодо заперечень представника ОСОБА_3 проти вимог первісного позову, представника ОСОБА_2 зазначив, що договір купівлі - продажу, укладений сторонами, не підлягає визнанню не дійсним, оскільки його недійсність прямо встановлена законом, а отже є нікчемним, а за таким правочином слід вважати, що грошові кошти передані ОСОБА_2 ОСОБА_3 зберігаються у нього без достатньої правової підстави.

Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

30.06.2011 року сторони уклали догові купівлі - продажу земельної ділянки /а.с. 125/, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 частинами грошові кошти, 30.06.3022 року 3000 євро та 710 доларів США; 20.08.2011 року 1000 доларів США; 01.09.2011 року 4000 доларів США /а.с. 8, 9/, що станом на листопад 2014 рік становило 156532 грн. 73 коп. /а.с. 59/.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЗК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України,положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Враховуючи, що сторонами недодержано вимог закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі - продажу земельної ділянки, останній є нікчемним,у зв'язку з чим передані на виконаннягрошові кошти підлягають поверненню.

Вище наведені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду України викладеної у постанові від 02.10.2013 року у справі № 6-88цс13, в якій зазначено, що у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.В свою чергу, висновки викладені у постанові Верховного суду України від 24.09.2014 року у справі № 6-122цс14 не спростовують висновків постанови у справі № 6-88цс 13, оскільки у даному випадку мають місце аналогічні правовідносини та спір.

Відповідно до п. 5 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Враховуючи те, що судом встановлено, нікчемність правочину за яким передано грошові кошти, ОСОБА_2 правильно обрано спосіб захисту, у зв'язку з чим доводи представника ОСОБА_3 є неспроможними.

Таким чином, суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення 156532 грн. 73 коп. з ОСОБА_3 є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимоги про стягнення 3% річних згідно ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки дана норма встановлює відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання, а такі зобов'язання між сторонами не мають місця. Також, главою 83 ЦК України та ч. 2 ст. ст. 216 ЦК України не передбачено відповідних стягнень.

Що стосується упущеної вигоди згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, то наявність останньої не підтверджується копіями договорів - заяв про банківські строкові вклади /а.с. 60-70/, оскільки з останніх не вбачається, що ОСОБА_2 мав намір внести саме кошти передані ОСОБА_3 або такі кошти були спеціально зняті з рахунку з метою передачі їх ОСОБА_3, до якого ОСОБА_2 звертався протягом усього часу з вимогою про повернення останніх після спливу граничного строку виконання договору.

Також не підлягає і відшкодуванню моральна шкода згідно ст. 1167 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надав доказів спричинення ОСОБА_3 шкоди, про яку останній зазначає у позові. Пояснень в судовому засіданні щодо спричинення моральної шкоди, обґрунтування останньої тощо, ОСОБА_2 та представник останнього суду не надали.

Щодо вимог зустрічного позову, останні є незаконними та не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_6, що договір купівлі - продажу укладений сторонами є попереднім, нотаріальне посвідчення останнього є обов'язковим, проте ОСОБА_2ухилився від нотаріального посвідчення останнього.

Суд з такими доводами погодитися не може, оскільки відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Із змісту договору купівлі - продажу земельної ділянки,(далі - нікчемний договір) не вбачається, що останній є попереднім, зокрема й у зв'язку з відсутністю умови про укладення основного договору у майбутньому.

Згідно п. 13 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

При розгляді таких справ (ч. 2 ст. 220 ЦК України), суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

В свою чергу і доказів того, ОСОБА_2 ухилявся від нотаріального посвідчення ОСОБА_3 та представником останнього згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано. Крім того, не надано пояснень у зв'язку з чому договір не був нотаріально посвідчений.

Враховуючи зазначене підстави для визнання попереднього правочину дійсним та стягненням моральної шкоди відсутні, оскільки в судовому засіданні встановлено, що укладений сторонами договір не є попереднім, а є саме договором купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного без додержання нотаріальної форми, є нікчемним, ОСОБА_2 не ухилявся від нотаріального посвідчення договору і останній не міг бути нотаріально посвідчений за відсутності правовстановлюючих документів у продавця ОСОБА_3 на об'єкт продажу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61,79, 88, 209, 212-218 ЦПК України,

п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, п. 2 ч. 2 ст. 22, ч. 1 ст. 182, ст. 204, ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216, ст. 220, ст.ст. 625, 635, 657, 1167, 1212 ЦК України, ч. 2 ст. 128 ЗК України,п. п. 5, 13 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9,суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про повернення коштів набутих без достатньої правової підстави, відшкодування штрафних санкцій за невиконання грошового зобов'язання, упущеної вигоди, моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти в розмірі 156532 грн., судові витрати в розмірі 1565 грн. 32 коп., а всього стягнути 158097 /сто п'ятдесят вісім тисяч дев'яносто сім/ грн. 32 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про визнання дійсним правочину дійсним, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: