АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 630/520/14-ц Головуючий
Провадження №22-ц/790/1440/2015 1-ї інстанції: Зінченко О.В. Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Трішкова І.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Трішкової І.Ю.,

суддів: - Пилипчук Н.П., Крилової Т.Г.,

при секретарі - Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, Заступника прокурора Харківської області, Мельниченка Віталія Сергійовича, який діє в інтересах Державної казначейської служби України на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міндоходів в Харківській області, прокуратури Харківської області, Головного управління державної казначейської служби України в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів слідства та прокуратури,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому, просив стягнути на його користь за рахунок державного бюджету втрачений заробіток та інші доходи, втрачені за період тримання під вартою, з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 65176,93 грн., стягнути на його користь за рахунок державного бюджету суми, сплачені ним за надання йому юридичної допомоги у розмірі 40000 грн., стягнути на його користь за рахунок державного бюджету моральну шкоду у розмірі 69426 грн., зобов'язати Головне управління Міндоходів в Харківській області повернути йому в натурі 5792,81 грн., вилучені у нього під час обшуку.

Позов обґрунтований тим, що Харківським районним судом Харківської області розглядалась кримінальна справа по обвинуваченню позивача у вчиненні злочинів, передбачених ч. З ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191; ч. З ст. 27 ч. 1 ст. 358; ч. 2 ст. 27, ч. З ст. 212; ч. З ст. 212; ч. 2 ст. 366 КК України . В період з 19.02.2008р. по 25.09.2008р. ОСОБА_4 було затримано та він знаходився у Харківському СІЗО та на стаціонарній психіатричній експертизі. Вироком Харківського районного суду Харківської області від 06.10.2011р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.10.2012р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2013р., ОСОБА_4 визнано невинним та виправдано за ч. З ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191; ч. З ст. 27 ч. 1 ст. 358; ч. 2 ст. 27, ч. З ст. 212; ч. З ст. 212. За ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_4 визнано винним, призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. та звільнено від покарання за ст. 49 КК України в зв'язку з закінченням строків давності. Враховуючи, що позивача виправдано за більшістю пред'явленого обвинувачення, він вважає, що дії органів досудового слідства та прокуратури були незаконними, його незаконно тримали під вартою, позивач просив відшкодувати завдану йому шкоду.

Відповідач, Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_4 був засуджений за однією зі статей обвинувачення, тому не можна вважати дії органів досудового розслідування незаконними. Крім того, позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди.

Відповідач, прокуратура Харківської області, проти задоволення позову заперечував, мотивуючи заперечення тим, що прокуратурою не було допущено відносно ОСОБА_4 ніяких протиправних дій, тому позов в частині вимог до прокуратури не підлягає задоволенню.

Відповідачі, Головне управління Міндоходів в Харківській області та Державна казначейська служба України, в судове засідання не з'явились, ніяких заперечень та заяв не подали, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим розглянути справу без участі їх представників.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 11 грудня 2014 року позов задоволений частково.

З Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету

України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 стягнуто суму втраченого заробітку з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 62123 грн. 23 коп.

З Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету

України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 стягнуто моральну шкоду у розмірі 9744 грн.

Головне управління Міндоходів в Харківській області зобов'язане повернути в натурі ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 3450грн.,вилучені під час обшуку 19.02.2008р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог про стягнення сум, сплачених ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги; в частині стягнення втрат (пенсії по інвалідності), а також змінити рішення суду в частині стягнення моральної шкоди, збільшивши її розмір, та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Інші учасники судового процесу рішення суду не оскаржили.

Судова колегія вважає, що апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області та Державної казначейської служби України задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 19.02.2008р. ОСОБА_4 було затримано співробітниками слідчого відділу податкової міліції ДПА в Харківській області та до 25.09.2008р. він перебував під вартою у Харківському СІЗО та у Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні № 3 при проведенні стаціонарної психіатричної експертизи. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 25.09.2008року ОСОБА_4 змінено запобіжний захід із тримання під вартою на підписку про невиїзд.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 06.10.2011р. ОСОБА_4 визнано винним за ч. 1 ст. 366 КК України, призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. та звільнено від покарання за ст. 49 КК України в зв'язку з закінченням строків давності. Крім того, ОСОБА_4 визнано невинним та виправдано за ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 358; ч. 2 ст. 27, ч. З ст. 212; ч. З ст. 212 КК України в зв'язку з недоведеністю його участі у вчиненні вказаних злочинів.

Даний вирок залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області вії 17.10.2012р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2013р.

27 листопада 2012 року ОСОБА_4 повідомлено Харківським районним судом Харківської області про можливість отримання відшкодування згідно вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі за текстом - Закон № 266/94-ВР) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

ОСОБА_4 було пред'явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191; ч. З ст. 27 ч. 1 ст. 358; ч. 2 ст. 27, ч. З ст. 212; ч. З ст. 212 КК України, у зв'язку з чим проводилось досудове розслідування, ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки зазначені статті Кримінального кодексу вважаються тяжкими і передбачають міру покарання у вигляді позбавлення волі на великий строк.

За вказаними статтями Кримінального кодексу України ОСОБА_4 був виправданий вироком Харківського районного суду Харківської області від 06.10.2011р., а був засуджений за ч.1 ст.366 КК України до штрафу. Санкція цієї статті не передбачає такого покарання як позбавлення волі, тому, з урахуванням положень ст. 155 КПК України 1960 року, яка діяла на час затримання, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не міг бути застосований до ОСОБА_4 у разі пред'явлення обвинувачення тільки за ч. 1 ст. 366 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 був повністю виправданий за тим обвинуваченням, за яким проводилось досудове слідство та обирався запобіжний захід.

Пунктом 1 ч.1 ст.2 Закону № 266/94-ВР передбачено право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до Закону № 266/94-ВР позивач повинен був звернутися з заявою про відшкодування шкоди до органу, який провадив слідчі дії чи розглядав справу, і лише отримавши відмову міг звернутися до суду, спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з заяви про відшкодування шкоди, ОСОБА_4 звернувся до Харківського районного суду Харківської області, оскільки той розглядав відносно нього кримінальну справу.

Тому відсутні порушення вимог Закону щодо звернення з заявою про відшкодування шкоди до належного правоохоронного органу.

Відповідно до ст.3 Закону № 266/94-ВР Відшкодуванню підлягають заробіток та інші грошові доходи, які особа втратила внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Пунктом 9 Положення про застосування Закону України ''Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996р. (далі - Положення) передбачено, що середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для робітників і службовців - у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 ''Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та від 05.05.1995 р. № 348 "Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100".

Виходячи з положень законодавства, суд визначив розмір середньомісячного заробітку у сумі 5196 грн., а з урахуванням положень п.п. 1 -4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, сума втраченого заробітку підлягає стягнення на користь ОСОБА_4 разом із сумою індексації, яка розраховується, виходячи із індексу інфляції.

Сума індексації втраченого ОСОБА_4 заробітку за період з лютого 2008 р. по вересень 2014 року складає 24761,51 грн.

Судом наведені розрахунки, згідно яких сума втраченого ОСОБА_4 заробітку за час тримання під вартою з урахуванням індексу інфляції складає 62123,23 грн.

Судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про відшкодування пенсії по інвалідності, оскільки за змістом ст. З Закону № 266/94-ВР відшкодуванню підлягають тільки втрачені особою доходи, тобто ті, які позивач отримав би у будь-якому випадку, якщо б порушення його прав не відбулось.

Однак у даному випадку, право на отримання пенсії по інвалідності залежало ще від факту подання позивачем особисто відповідної заяви, але, як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_4 заяву про оформлення пенсії не подавав.

Доводи про необгрунтоване повернення вилучених у ОСОБА_4 3450 грн. під час обшуку, спростовуються матеріалами справи.

Згідно копії протоколу обшуку від 19.02.2008р., проведеного за місцем проживання ОСОБА_4, в ході обшуку було виявлено та вилучено грошові кошти у розмірі 3450 грн.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 06.10.2011р. питання про дані грошові кошти не вирішувалось, даних про те, що дані кошти взагалі були визнані речовими доказами по справі, матеріали справи не містять.

Відповідно до листа Головного управління Міндоходів в Харківській області № 7345/1/20-40- 09-01-06 від 30.10.2014р. грошові кошти в сумі 3450 грн., вилучені під час обшуку 19.02.2008р., здані на депозитний рахунок ДПА у Харківській області і на даний час знаходяться на депозитному рахунку Головного управління Міндоходів в Харківській області.

За змістом ст. З Закону № 266/94-ВР та п. 14 Положення дані грошові кошти підлягають поверненню позивачу в натурі. Тому суд обгрунтовано зобов'язав Головне управління Міндоходів в Харківській області повернути вказані гроші.

Статтями 11,12 Закону України ''Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", п.п.11,12 Положення про застосування Закону України ''Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41, передбачено, що розмір шкоди, зазначеної, зокрема в п.4 ст.3 цього Закону ( надання юридичної допомоги) визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Отже, вирішення питання про стягнення витрат на оплату правової допомоги належить до компетенції суду за правилами того виду провадження, в якому ця справа розглядалася, а не в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції правильно відмовив у відшкодуванні коштів за надання юридичної допомоги.

Позивачем заявлено про відшкодування моральної шкоди у розмірі 69426 грн., виходячи з розрахунку одної мінімальної заробітної плати за кожен з 57 місяців, до яких відноситься строк з моменту затримання до винесення ухвали апеляційного суду Харківської області, тобто до набрання вироком чинності.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, виходячи з часу тримання ОСОБА_4 під вартою.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Як вже зазначалось, ОСОБА_4 був повністю виправданий судом за тим обвинуваченням, за яким проводилось досудове слідство та обирався запобіжний захід.

Згідно ст. 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, законодавець передбачив відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом.

На час затримання ОСОБА_4 мав третю групу інвалідності загального захворювання.

Душевні переживання позивача були пов'язані з необхідністю доводити свою невинуватість у вчиненні злочинів, щодо яких йому було висунуто спростоване судом обвинувачення, була зіпсована ділова репутація позивача.

У зв'язку відкритим кримінальним провадженням стан здоров'я позивача погіршився і 17.10.2010 року ОСОБА_4 було визначено другу групу інвалідності.

Положеннями ст.13 Закону визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1218 грн.

ОСОБА_4 перебував під слідством та судом 57 місяців.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_4 не може бути меншим, ніж 69426 грн. ( 57 * 1218 = 69426).

З огляду на наведене, судова колегія вважає за необхідне змінити рішення суду в частині розміру відшкодування моральної шкоди, стягнувши на користь ОСОБА_4 69426 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.3, 309,314,316, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Заступника прокурора Харківської області, Мельниченка Віталія Сергійовича, який діє в інтересах Державної казначейської служби України, відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 грудня 2014 року в частині розміру стягнутої моральної шкоди змінити, стягнувши з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 69426 (шістдесят дев'ять тисяч чотириста двадцять шість) грн.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий:

Судді: