Справа № 136/513/15-ц Провадження № 22-ц/772/2503/2015Головуючий в суді першої інстанції Кривенко Д. Т.
Категорія 33Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Ковальчука О.В., Денишенко Т.О.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: ОСОБА_2, представника УМВС - Клюсі Т.В., прокурора Побережної - Войтенко О.М.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_2, за участю заінтересованих осіб: Управління МВС України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, прокуратури Липовецького району Вінницької області, Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,

за апеляційною скаргою прокурора Липовецького району Вінницької області на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 07 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою до Управління МВС України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, прокуратури Липовецького району Вінницької області, Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, мотивуючи свою заяву тим, що 15.08.2008 року в.о. прокурора Липовецького району Вінницької області Кокотом О.Г. було порушено кримінальну справу №08110149 по факту неналежного виконання медичними працівниками Липовецької центральної районної лікарні своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті породіллі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

14.05.2009 року постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області старшим лейтенантом міліції Генсіцьким О.В., ОСОБА_2 було притягнуто в якості обвинуваченого та пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 140 ч. 1 КК України.

20.05.2009 року постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області старшим лейтенантом міліції Генсіцьким О.В., обвинуваченому - ОСОБА_2, було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою слідчого СВ Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області лейтенантом міліції Луцьким Т.М. від 19.05.2014 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269 від 04.06.2014 року було закрито в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 140 КК України.

Під обвинуваченням (слідством) ОСОБА_2 перебував до 24.03.2014 року, тобто до часу коли прокурором Липовецького району Вінницької області старшим радником юстиції Кордоном О.В. було винесено постанову про скасування постанови про притягнення його, ОСОБА_2, як обвинуваченого та скасовано запобіжний захід відносно нього у вигляді підписки про невиїзд.

Посилаючись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ОСОБА_2 просив суд відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду, завдану йому внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду в розмірі 70644 грн.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 07 липня 2015 року, визначено, що розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду становить - 70644 (сімдесят тисяч шістсот сорок чотири) грн.

Державній казначейській службі України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 70644 (сімдесят тисяч шістсот сорок чотири) гривень на відшкодування моральної шкоди. Виплату громадянинові суми відшкодування проводити установою банку на підставі чека, виданого органом Державної казначейської служби України після подання громадянином копії ухвали суду про розмір відшкодування шкоди за умов наявності коштів на рахунку відповідного територіального органу Держказначейства.

Не погодившись з вказаним рішенням суду прокурор Липовецького району Вінницької області подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 07 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2008 року в.о. прокурора Липовецького району Вінницької області Кокотом О.Г. було порушено кримінальну справу №08110149 по факту неналежного виконання медичними працівниками Липовецької центральної районної лікарні своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті породіллі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

14.05.2009 року постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області старшим лейтенантом міліції Генсіцьким О.В., ОСОБА_2 було притягнуто в якості обвинуваченого та пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 140 ч. 1 КК України.

20.05.2009 року постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області старшим лейтенантом міліції Генсіцьким О.В., обвинуваченому - ОСОБА_2, було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою слідчого СВ Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області лейтенантом міліції Луцьким Т.М. від 19.05.2014 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269 від 04.06.2014 року було закрито в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 140 КК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у розмірі 70644 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 перебував під слідством та судом 58 місяців, фактом незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності й пов'язаними з цим процесуальними діями йому заподіяно моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно статті 8 Конституція України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

При цьому, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, а ч.7 ст.1176 ЦК України передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду встановлюється законом.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ч.1 ст.2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода (п. 5 ст. 3 Закону).

Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини сторін та вірно виходив із того, що відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо нього вчинялися незаконні дії у вигляді незаконного порушення кримінальної справи та обрання міри запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не доведено незаконність таких дій, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони безпідставні та спростовуються висновками суду.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди у сумі 70644 грн., так суд першої інстанції в повній мірі враховував конкретні обставини справи, обсяг та тривалість моральних страждань позивача, а також виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, що узгоджується з роз'ясненнями, які містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.

Доводи скарги на ту обставину, що ОСОБА_2 не надано доказів, які вказували б на його моральні, фізичні та душевні страждання, також не приймаються колегією суддів, оскільки матеріали справи містять докази на підтвердження негативного впливу внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності (хвороба).

Тобто процесуальні дії органів досудового слідства та суду призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків ОСОБА_2, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя і позбавили його можливості реалізації своїх звичок та бажань, тому колегія суддів вважає доведеним факт спричинення моральної шкоди позивачу.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, а ухвала суду має бути залишена без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Липовецького району Вінницької області - відхилити.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 07 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Ковальчук О.В.

Денишенко Т.О.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.