Справа № 454/143/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням,,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ДП «Львіввугілля», у позовній заяві вказав, що 27.06.2000р. він прийнятий на роботу прохідником п'ятого розряду на шахту №10 «Великомостівська». 05.09.2002р. позивач звільнений з роботи із власної ініціативи. 22.02.2005р. прийнятий на роботу учнем прохідника на «Монтажнопрохідницьке управління» ДП «Львіввугілля». 29.03.2005р. позивач переведений на посаду підземного прохідника. 30.01.2007р. позивач звільнений з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров»я. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці у позивача погіршився стан здоров»я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. 26.01.2007р. складено акт розслідування хронічного професійного захворювання в якому міститься висновок про наявність шкідливих умов праці. Згідно довідки міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК серії ЛВА-2 №020083 від 06.02.2007р. позивачу вперше встановлено 50% ступеня втрати працездатності. Відповідно до довідки ЛВА-2 №022449 від 24.01.2008р. виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності. Згідно довідки серії 10 ААА №014942 від 11.01.2013р. виданої міжрайонною спеціалізованою МСЕК позивачу безтерміново встановлено 55 % втрати професійної працездатності, а також довідкою МСЕК від 11.01.2013р. позивачу безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності. Вказує на те, що внаслідок отримання професійного захворювання йому завдано великої моральної шкоди, яка полягала у значному фізичному болю та стражданнях, які виражаються в тому, що він втратив працездатність, відчуває загальну слабкість, головну біль, задишку при ходьбі, болі в грудній клітці та попереково-крижаному відділі хребта. При визначенні розміру моральної шкоди вважає, що необхідно врахувати, характер та об'єм фізичних, душевних, психічних страждань від професійного захворювання, тривалість лікування, втрату можливості повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних ускладнень у його житті та погіршенні життєвих зв'язків, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Просить стягнути з відповідача ДП "Львіввугілля" на його користь 30000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання.

В запереченні на позовну заяву представник відповідача вказав, що відповідно до ст. 268 ЦК України, на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав позовна давність не поширюється, але винятком цього правила є правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 233 КЗпП України даний строк становить три місяці. Зазначає, що у позовній заяві позивач не обґрунтував своїх вимог і не зазначив, в чому полягає моральна шкода, не виклав обставин на яких ґрунтуються позовні вимоги і якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю завдана ця шкода. Позивач не навів жодних вагомих доказів того, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю саме відповідача завдано йому моральної шкоди і на яких обставинах ґрунтуються позовні вимоги. Зазначає також, що позивач укладаючи із відповідачем трудовий договір був повідомлений про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці та стан здоров»я та пов»язані з цим умови праці, пільги та компенсації. В даному випадку вини ДП «Львівугілля» в тому, що позивач отримав профзахворювання немає, так як зі сторони власника не було вчинено протиправних дій, а також штучно не створювалось шкідливих і небезпечних умов праці, які спричинили професійне захворювання позивача. Просить закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Львівугілля» про стягнення моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просить задовольнити в повному обсязі, в обґрунтування вимог надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити в повному обсязі, вважає, що спричинення позивачу значної моральної шкоди є повністю доведеним в ході розгляду справи як наданими поясненнями так і чисельними медичними документами.

Представник відповідача Прийма Л.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала обґрунтування, надане у письмовому запереченні на позовну заяву.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"" від 23.03.2007 року виключено частину 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яка передбачала відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України.

Рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнано конституційними, при цьому, в рішенні зазначено, що право громадян на відшкодування шкоди не порушено, оскільки таке право передбачено ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Також, у роз»ясненнях, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (яка набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім цього, у роз»ясненнях, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

Як встановлено із дослідженої в судовому засіданні трудової книжки на ім»я ОСОБА_1, зокрема з 27.06.2000р. по 30.01.2007р. він працював на виробничих підрозділах ДП «Львівугілля» та виконував роботу підземного прохідника з повним робочим днем на підземних роботах.

Згідно довідки міжрайонної спеціалізованої профпаталогічної МСЕК серії ЛВА-2 №020083 від 06.02.2007р. ОСОБА_1 вперше встановлено 50% ступеня втрати працездатності.

Відповідно до довідки ЛВА-2 №022449 від 24.01.2008р. виданої міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності.

Згідно довідки серії 10 ААА №014942 від 11.01.2013р. виданої міжрайонною спеціалізованою МСЕК ОСОБА_1 безтерміново встановлено 55 % втрати професійної працездатності.

Також довідкою МСЕК серії 10 ААА №486780 від 11.01.2013р. позивачу безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності.

У зв»язку зі наявністю вказаного вище захворювання позивач ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що вбачається з наданих позивачем виписок історій хвороби.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України, оскільки згідно із ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Із дослідженого акту розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 від 26.01.2007р. встановлено, що з метою ліквідації і запобігання професійним захворюванням начальнику монтажопрохідницького управління ДП «Львіввугілля», пропонується посилити контроль за використанням засобів індивідуального захисту від пилу, задіяти засоби малої механізації при підніманні і переміщенні вантажів вагою більше 35кг., забезпечити працівників путівками на оздоровлення.

Таким чином, суд покладає обов'язок відшкодувати моральну шкоду позивачу ОСОБА_1 на відповідача державне підприємство «Львівугілля», яка спричинена ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків внаслідок професійного захворювання.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому, позовну вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн., суд задовольняє частково в сумі 8000 грн.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача державне підприємство «Львівугілля».

Керуючись ст.ст. 10,60,212 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Львіввугілля» в користь ОСОБА_1 8000 (вісім тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків внаслідок професійного захворювання.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з державного підприємства «Львіввугілля» в дохід держави 243 (двісті сорок ти) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: М. Я. Адамович