Справа № 333/859/15-ц
Провадження 2/333/1022/15
30 березня 2015 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Холода Р.С.,
при секретарі Шевченко І.П.,
за участю представника позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку, -
10.02.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В. вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1. У вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_3 - відповідач у справі. За умовами договору купівлі-продажу будинку від 15.01.2015 року - п. 10, ОСОБА_3 у строк до 30.01.2015 року разом з членами родини повинен був звільнити вказаний житловий будинок та знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Проте, зазначену умову виконав частково, а саме: виїхав з житлового будинку АДРЕСА_1, але з реєстраційного обліку не знявся. Відповідач у спірному будинку не мешкає, його особисті речі відсутні. ОСОБА_3 не бажає добровільно знятись з реєстрації у будинку, у зв'язку з чим, позивач впродовж тривалого часу сплачує за відповідача за комунальні послуги, чим спричиняються їй додаткові витрати. Реєстрація відповідача чинить перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження її майном, тому вона була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
ОСОБА_2 просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у зазначеному будинку та усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку в Комунарському районному відділі у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області.
У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 позов підтримав, просить його задовольнити, так як реєстрація відповідача чинить перешкоди його довірителю у здійсненні права користування та розпорядження майном, не заперечував проти задоволення заочного рішення по справі.
Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засідання представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, тому, на думку суду, наявні усі підстави для ухвалення заочного рішення.
Третя особа - представник Комунарського РВ м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області до суду не з'явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надав заяву з проханням розглянути справу без його участі.
Допитаний у судовому засіданні свідок - ОСОБА_5 пояснила, що вона є агентом з нерухомості, допомагала ОСОБА_2 купувати спірний будинок. Продавцем згідно договору купівлі-продажу виступала ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності від імені власника будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 У спірному будинку близько року взагалі ніхто не мешкав.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст.11 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На підставі ст.57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно купівлі-продажу від 15.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В., реєстровий №32 ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с. 8-9). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 32267543 від 15.01.2015 року підтверджено, що житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_2 (а.с. 10).
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджено довідкою від 05.02.2015 року, виданою головою квартального комітету № 14 (а.с. 11).
Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).
Аналіз наведених вище положень цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності (зокрема, права користування чи розпорядження) своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності.
Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
В силу ст.3 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи законне перебування в житлі за певною адресою.
Власник житла має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати від будь-якої особи усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку. При цьому втрата права користування жилим приміщенням є наслідком втрати чи іншого припинення права власності на жиле приміщення у колишнього власника житла (титульного чи номінального).
Вирішення в судовому порядку питання про визнання відповідача таким, який втратив право користування жилим приміщенням, що у свою чергу є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в цьому випадку не є необхідним, оскільки втрата права користування жилим приміщенням є наслідком скасування запису про реєстрацію права власності на жиле приміщення у колишнього номінального власника житла. Тобто особа, яка не має права користування жилим приміщенням, не може визнаватися судом такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.
Відповідач по справі ОСОБА_3 втратив право власності на будинок АДРЕСА_1, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.346 ЦК України, його право власності припинилося у зв'язку із укладенням договору купівлі-продажу вказаного будинку від 15.01.2015 року.
Відповідач не має особистого сервітуту щодо користування будинком АДРЕСА_1, як це передбачено ч.1 ст.402 ЦК України, оскільки договором, законом, заповітом або рішенням суду його право користування не встановлено.
Втративши право власності на спірний будинок ОСОБА_3 втратив і її складову відповідно до ст.317 ЦК України - право користування житловою площею будинку.
Відповідач ОСОБА_3 втратив право користування житловою площею будинку АДРЕСА_1, оскільки відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, він мав таке право коли будинок був приватною власністю ОСОБА_3
Позивач відповідно до ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Відповідно до ст.3 СК України відповідач не є членом сім'ї ОСОБА_2 Вони спільно не проживають, не пов'язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов'язків.
Враховуючи те, що відповідач втратив право власності та право користування будинком АДРЕСА_1, у зв'язку з чим, на думку суду, останній підлягає зняттю з реєстрації за місцем свого проживання згідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 346, 379, 382, 383, 386, 391, 402 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 11, 57, 58, 60, 209, 214-215, 224-233 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст.3 СК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права власності на будинок АДРЕСА_1, шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод