АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/126/15-ц Номер провадження 22-ц/786/644/15Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

При секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади міста в особі Полтавської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та вселення до житлового приміщення,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, які призвели до невірного вирішення питання про відмову в забезпеченні позову, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою накласти арешт на спірну квартиру.

Перевіривши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 307 ч. 2 п. 2 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно ч.2 п.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади міста в особі Полтавської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та вселення до житлового приміщення.

В цей же день до суду нею подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1, із забороною її відчуження.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд виходив з відсутності надання заявником доказів, які б свідчили про необхідність накладення арешту на спірне майно та недоведеності обставин про утруднення виконання судового рішення у випадку не забезпечення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою сторін, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

За змістом ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.4 Постанови пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, матеріалами справи доводиться той факт, що між сторонами існує реальний спір, предметом якого є оскарження позивачем дійсності правочину купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Крім того, даному спору передував судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Полтавської міської ради та інших про визнання права користування вказаною квартирою.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2014 року позовні вимоги були частково задоволено та визнано за ОСОБА_2 право користування вказаною квартирою, зобов'язано ОСОБА_3 передати їй ключі від квартири, визнано протиправним та скасовано розпорядження виконавчого комітету Полтавської міської ради, відділу обліку, розподілу та приватизації житла № 96 від 25.03.2013 року.

Встановлено та не заперечується сторонами, що протягом 2013 року ОСОБА_2 зверталась до суду і з іншими позовами до ОСОБА_3, предметом спору яких також була зазначена квартира.

В цей період, а саме 25 березня 2013 року відповідачем ОСОБА_3 було відчужено останню, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При цьому, звертає на себе увагу та обставина, що всі правоустановчі документи на спірне нерухоме майно продовжують залишатись у відповідача.

Між тим, зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, висновки якого носять формальний характер та не містять спростувань щодо викладених заявницею обставин щодо необхідності в забезпеченні позову.

За вказаних обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на предмет спору - квартиру АДРЕСА_1.

Обраний спосіб є співмірним до заявлених вимог та не суперечить положенням статей 151,152 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.2, 312 ч.2 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16 січня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 24 січня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

З оригіналом згідно.