Єдиний унікальний номер 722/764/15-ц
Номер провадження 2/722/221/15
20 липня 2015 року Сокирянський районний суд Чернівецької області
головуючого судді Ратушенка О.М.
секретаря Кушнір І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сокиряни цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_2 звернувся в суд з вищевказаним позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Посилався на те, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору №CVSWGA00000054 від 18.04.2007 року, відповідач отримав кредит у розмірі 111000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.04.2017 року.
В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, укладено договір іпотеки, згідно умов якого, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 108,20 кв.м., розташований в с. Романківці, вул. Кисилбасівська, 9-а, Сокирянського району Чернівецької області
Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, натомість подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її присутності та не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Сокирянської РДА Чернівецької області ОСОБА_4, в судове засідання також не зявився, натомість звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи без його присутності. Вирішення справи залишив на розсуд суду
У звязку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача.
Зясувавши фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне:
Згідно заяви на видачу готівки №, 19.04.2007 року, відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 100000,00 грн.
19.04.2007 року, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №CVSWGA00000054 від 18.04.2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, було укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.35.3 цього договору, а саме житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться в селі Романківці по вулиці Кисилбасівська будинок 9-а Сокирянського району Чернівецької області, в забезпечення виконання зобовязань іпотекодавця перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобовязань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно п.7.1 кредитного договору №CVSWGA00000054, сторони визначили період сплати кредитних платежів з «01» по «05» число кожного місяця. Щомісяця, в період сплати позичальник повинен був сплачувати щомісячний платіж в розмірі не менше 1766,83 грн., який включає заборгованість по кредиту, відсотки, розраховані відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.4, винагороди розрахованої відповідно до п.п. 1.1, 3.7 цього договору.
На підставі ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно п.3.4 кредитного договору, нарахування відсотків, здійснюється в останню дату їх сплати, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суму кредиту.
Пунктом 7.4. кредитного договору, зміненого додатковою угодою від 29.07.2013 року, сторони визначили, що при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом з 29.07.2013 року у розмір 3,84% на місяць (в період 18.04.2007 року по 29.07.2013 року 2,34%), розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст.611 ч.1 п.3 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Згідно п.5.4. укладеного між сторонами кредитного договору №CVSWGA00000054, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, у звязку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.
Пунктом 4.1. укладеного кредитного договору сторони визначили, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості судом встановлено, що ОСОБА_1, взяті на себе зобовязання, у відповідності до умов укладеного кредитного договору, належним чином у встановлені строки не виконав, у звязку з чим, позивачем правомірно нараховано йому штраф, передбачений договором, в розмірі 250,00 грн., та штраф в розмірі 5% від ціни позову поданого позивачем до суду в сумі 2633,54 грн. та нараховано пеню за несвоєчасне виконання умов договору в сумі 1950,03 грн.
Згідно п. 18.8.1 договору іпотеки від 19.04.2007 року, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.
За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України та Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003 року, іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до ст. 589 ЦК України та ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».
Так, згідно з ч.ч. 1,2 ст. 39 цього Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української PCP, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 ст. 109 ЖК Української PCP регулює порядок виселення громадян.
За змістом ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК Української PCP, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК Української PCP громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, ч.2 ст. 109 ЖК Української PCP встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.
Вказане обґрунтування наводиться в Постанові Верховного Суду України від 18.03.2015 року, якою вирішено питання неоднакового застосування Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ України одних і тих самих норм законодавства при вирішенні спорів про виселення.
Отже, враховуючи те, що будинок, що належить ОСОБА_1, який є предметом іпотеки, був придбаний не за рахунок кредитних коштів отриманих відповідачем, згідно кредитного договору №CVSWGA00000054, а є лише забезпеченням виконання зобовязання за кредитним договором, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 526, 530, 536, 549, 589, 590, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.109 ЖК Української PCP, ст.ст.33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.3, 10, 11, 88, 197, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі через Сокирянський районний суд Чернівецької області в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: