Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/1313/15-ц
провадження 2/369/1133/15
РІШЕННЯ

Іменем України

15.04.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі рішення сільської ради від 29 квітня 1996 року її батьку передано в призвану власність земельну ділянку площею 0,4006га. З яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,1506га для особистого селянського господарства. За життя батько отримав державний акт на право власності на дані земельні ділянки. Після його смерті вона спадщину прийняла. Разом з тим, при виготовленні технічної документації стало відомо, що в державному акті, виданому на її батька, допущені помилки, а саме в даті прийняття рішень та цільового призначення землі. Дана обставина унеможливлює оформлення нею своїх судакових прав.

Просила суд визнати частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,4006га, що розташована в АДРЕСА_1, серія НОМЕР_2 від 07 грудня 1996 року, а саме в частині прийняття рішень ради та цільового призначення земельної ділянки.

При розгляді справи позивачка уточнила позовні вимоги. Вказала, що при виготовленні технічної документації земельній ділянці 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3 та 0,1506га для особистого селянського господарства - НОМЕР_4. Внесення виправлення до державного акту чинним законодавством не передбачено, наявні розбіжності унеможливлюють реєстрацію за нею права власності на спадкові земельні ділянки.

Тому просила суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,4006га, що розташована в АДРЕСА_1, серія НОМЕР_2 від 07 грудня 1996 року; визнати за нею право власності на земельну ділянку 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку (кадастровий номер НОМЕР_3) та на земельну ділянку площею 0,1506га з цільовим призначенням для особистого селянського господарства (кадастровий номер НОМЕР_4), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

У судове засідання позивачка не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена. Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задоволити.

У судове засідання представники Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №141 від 29 квітня 1996 року передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення та обслуговування житлового будинку 211 громадянам. Відповідно до списку громадян, що є додатком до даного рішення ОСОБА_2 передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку площею 0,40га по АДРЕСА_1.

07 грудня 1996 року ОСОБА_2 отримав державний акт серія НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,4006га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. При цьому в державному акті вказано, що акт виданий на підставі рішення виконавчого комітету Бузівської сільської ради №141 від 26 квітня 1996 року, та цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Також на державному акті міститься виправлення та вказано, що «землю передано 0,2500га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,1500 га - для ведення особистого селянського господарства».

10 квітня 1997 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2008 року за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,4006га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи встановлено, що в 2011 року ОСОБА_1 виготовила технічну документацію на спадкову земельну ділянку. При цьому земельній ділянці площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3 та земельній ділянці площею 0,1506га з цільовим призначенням для особистого селянського господарства присвоєно кадастровий номер НОМЕР_4.

З довідки виконавчого комітету Бузівської сільської ради №880 від 17 вересня 2011 року вбачається, що рішенням виконкому Бузівської сільської ради №141 від 29 квітня 1996 року земельну ділянки: для ведення особистого селянського господарства площею 0,1506га розташована в АДРЕСА_1; для обслуговування житлового будинку площею 0,2500га знаходиться в АДРЕСА_1 - належали ОСОБА_2, в державному акті на право власності на землю допущені опечатки.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що у 2014 році виявлена фактична невідповідність земельних ділянок, що полягає у невідповідності розмірів земельних ділянок, їх цільового призначення та дати ухвалення рішення, які відображені в державних актах, тим, що були виявлені під час виготовлення нової технічної документації із присвоєнням кадастрових номерів. В державних актах вказана одна площа землі одного виду, а в дійсності вона інша, розміри (межі) кожної із земельних ділянок, які відображені у державному акті, не відповідають фактичному. Вказані технічні помилки підтверджуються рішенням виконавчих комітетів, технічною документацію на земельні ділянки, кадастровими планами земельних ділянок.

Пунктом 2.6. «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04 травня 1999 року із змінами затвердженими Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 144 від 23 серпня 2001 року передбачено, що кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться, зокрема, межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів, поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці, межі угідь та зон обмежень щодо використання земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2.9 «Інструкції заповнення державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею покладається на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру та їх структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп'ютерної техніки».

Державний акт НОМЕР_2 виготовлений із суттєвими помилками у зазначенні площ, цільового призначення земельних ділянок, рішення ради про передачу їх у власність.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом.

Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів.

Статтею 155 ЗК України проголошено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Вказані помилки призводять до порушення права власності. Зміст державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 через допущені помилки суперечить вказаним вимогам щодо недопущення в ньому помилок, а тому даний акт не можливо розцінювати як такий, що відповідає вимогам закону щодо їх змісту.

Відповідно до п.22 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021, запис про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів скасовується (поновлюється) посадовою особою на підставі рішення суду.

За таких обставин, підлягає задоволенню позовна вимога про скасування державного акту.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

З матеріалів справи встановлено, що єдиною спадкоємицею майна ОСОБА_2 є позивачка по справі ОСОБА_1

Чинним законодавством не встановлюються терміни отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, спадщина є належною спадкоємцю з часу відкриття. З огляду на наведене, оскільки помилки при видачі державного акту унеможливлюють реєстрацію права власності за позивачем на даний час відповідно до вимог існуючого законодавства, що підтверджується відмовою реєстраційної служби в проведенні реєстрації, спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, тому суд вважає, що для відновлення порушених прав за позивачем необхідно визнати право власності на спадкову землю.

Керуючись ст.ст. 19, 38, 39, 152, 155, 158 Земельного Кодексу України, ст.ст. 15, 16, 377 ЦК України, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04 травня 1999 року із змінами затвердженими Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 144 від 23 серпня 2001 року, ст.ст. ст.ст.3,6,15,118-120 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 07 грудня 1996 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 0,2500га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_3).

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 0,1506 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_4).

Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським судом Київської області за письмовою заявою відповідачів протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич