Справа № 441/126/14 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В.
Провадження № 22-ц/783/115/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3, позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, виконавчого комітету Городоцької міської ради на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 23 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень та інше,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 23 травня 2014 позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області №186 від 13.07.2000 року "Про дозвіл ОСОБА_2 на добудову житлової кімнати до будинку АДРЕСА_1 та оформлення свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1". Визнано недійсним свідоцтво серії НОМЕР_1, видане ОСОБА_2 Самбірським бюро технічної інвентаризації 02.03.2001 року. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області №1476 від 15.11.2012 року "Про оформлення ОСОБА_2 дубліката свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1". Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2. Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржили представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та виконавчий комітет Городоцької міської ради.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в своїй апеляційний скарзі зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Вказує, що добудова здійснена відповідачем, а не позивачем, то таким чином рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради №186 від 13 липня 2000 року не зачіпає прав та інтересів позивача. Також, позивачем ОСОБА_4 не надано жодного доказу про здійснення добудови саме ним. Судом не взято до уваги те, що комунікації до квартири АДРЕСА_1 були проведені саме ОСОБА_2. Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_4.

У своїй апеляційній скарзі виконавчий комітет Городоцької міської ради зазначає, що при задоволенні позову судом було порушено норми процесуального та матеріального права. Вказує, що добудова здійснена ОСОБА_2 і не зачіпає прав та інтересів позивача, а тому у нього була відсутня підстава для звернення до суду. Зокрема, що стосується оскарження рішення виконавчого комітету №186 від 13.07.2000 року, то сплинув строк позовної давності, оскільки рішення прийняте у 2000 році, а позов про оскарження його до суду поданий лише у 2008 році, та жодних доказів, що підтверджують поважність пропущення строку позивачем не надано. Апелянт просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника на підтримання скарги, пояснення позивача на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід відхилити.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Згідно ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до договор купілі-продажу, укладеного 01.03.1996 року між ОСОБА_6, що діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей, та ОСОБА_4, перша продала, а останній придбав квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17018555 від 12.12.2007 року серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що кімната, площею 30 кв. м. була прибудована у 1996 році ОСОБА_2 до будинку АДРЕСА_1, який є багатоквартирним, та на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, а отже є самочинно збудованою.

Як вбачається з копії рішення виконкому Городоцької міської ради від 13.07.2000 р. № 186 (а.с.6), що розглянувши заяву підприємця ОСОБА_2 щодо прибудови кімнати до житлового будинку АДРЕСА_1, з покликанням на те, що прибудова не суперечить будівельним нормам, а приватне підприємство, власником якого є ОСОБА_2, працює цілодобово, та керуючись ст.152 ЖК України, вирішив дозволити ОСОБА_2 прибудувати житлову кімнату, площею 30 кв.м., до житлового будинку АДРЕСА_1, та звернутись за оформленням свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, що складається з однієї кімнати житловою площею 30 кв.м.

Також, з копії технічного паспорта, виданого ОСОБА_2 (а.с.40,41) видно, що такий складений 02.03.2001 року на квартиру АДРЕСА_1, яка розташована на 1 поверсі, і складається із 1 кімнати, житловою площею 22,7 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що рішення № 186 від 13.07.2000 року про дозвіл на прибудову житлової кімнати до будинку АДРЕСА_1 та оформлення права власності видано не власнику квартири чи будинку за адресою АДРЕСА_1, а підприємцю ОСОБА_2, всупереч нормам ст.152 ЖК України, а отже є незаконним, а свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, серії НОМЕР_1 ОСОБА_2, видане на підставі незаконного рішення, яке підлягає скасуванню, є недійсним. Також, з врахуванням наведеного, суд першої інстанції вірно вирішив скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, а також скасувати рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради № 1476 від 15.11.2012 року про оформлення дублікату свідоцтва про право власності на вказану квартиру, яке визнано недійсним.

Покликання апелянтів на те, що прибудова, яка здійснена ОСОБА_2, не порушує прав та інтересів позивача є безпідставними, оскільки така здійснена до квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на праві власності та узаконена відповідачем в порушення норм ст.152 ЖК України, 376 ЦК України. За ОСОБА_2 на праві власності квартири чи іншого приміщення в багатоквартирному будинку за вказаною адресою не зареєстровано.

Також, безпідставними є покликання апелянта - виконавчого комітету Городоцької міської ради про пропущення позивачем строку позовної давності щодо оскарження рішення виконавчого комітету № 186 від 13.07.2000 року, оскільки як вбачається із матеріалів справи сторони під час розгляду справи у суд першої інстанції з такою заявою не зверталися.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що оцінюючи зібрані у справі докази, суд дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку і дійшов до вірного висновку про достатність підстав для задоволення позову.

Судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон і дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, ухвалено законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову, а доводи апеляційних скарг є неспроможними та необгрунтованими і не спростовують висновків суду першої інстанції. Тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області - відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 23 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Мельничук О.Я.