РІШЕННЯ

Іменем України

20.07.2015 року Франківський районний суд м. Львова, в складі :

головуючого судді - Ванівського Ю.М.

при секретарі - Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Франківської районної адміністрації львівської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Навколо базару», про виселення без надання іншого житлового приміщення, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів, у якому просить виселити останніх із самовільно зайнятої ними квартири та відшкодувати за їх рахунок понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що займана відповідачами квартира перебуває на обслуговуванні ЛКП «Навколо базару» та належить Львівській міській раді. Перебуває у комунальній власності. Основним квартиронаймачем квартири був ОСОБА_5, який виписаний 04.08.1997 року. Комісією ЛКП «Навколо базару» встановлено факт, що квартиру № 240 без законних підстав займають відповідачі. 21.12.2010 року комісія ЛКП «Навколо базару» склала акт на предмет обстеження вказаної квартири і встановила, що Розпорядження про обєднання комунальних (прохідних) кімнат в кв. № 240 та № 240б (ордер на яку від 02.10.1965 року № 23690 було видано ОСОБА_6) до ЛКП не надходило. Жодних документів. Що дають підставу для вселення та проживання у квартирі № 240 у відповідачів не виявилося, добровільно звільнити незаконно займане житло останні відмовляються, на попередження ЛКП «Навколо базару» не реагують. На підставі викладеного просить задовольнити позов.

Представником відповідачів подано письмове заперечення на позов ФРА ЛМР, яким просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що згідно висновку судового експерта № 3976АДРЕСА_1 по вулиці городоцькій 167 у м. львові складається із наступних приміщень: Літ.240-1 кухня площею 15,0 кв.м; Літ. 240-2 житлова кімната площею 27,9 кв.м; Літ. 240-3 житлова кімната площею 20,6 кв.м.; Літ. 240-4 житлова кімната площею 26,9 кв.м; всього-90,4 кв.м. Експертом чітко вказано, що вказані кімнати були прохідними, але внаслідок влаштування перегородки в житловій кімнаті 240-3 утворено коридор який відтепер зєднує кімнати 240-2 та 240-3. Врезультаті чого, кімната № 240 перестала бути прохідною. Даний факт підтверджує ту обставину, що що дана квартира за № 240 була і є єдиним цілим і спростовує доводи позивача щодо розмежування її на умовні 240 та 240 «Б». Для виділення частини приміщень досліджуваної квартири в якості окремої слід провести необхідні переобладнання, що є неможливим. Даним висновком підкреслюється необхідність дотримання при розподілі вимог ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» п.2.22,2.23,2.24,2.25,2.27, а саме: серед іншого важливого «у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати та підсобні приміщення». Висновок експерта зводиться до чіткого твердження: «використання окремих приміщень квартири АДРЕСА_2 в якості окремих квартир неможливо, так як не відповідатиме вимогам ДБН». Крім того, вказує, що площа спірної квартири на особу є значно меншою від площі, передбаченої законом. У квартирі постійно проживають семеро чоловік різної статі, а також малолітні. Ст. 50 ЖК України не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за девять років, окрім подружжя. Також, згідно виписки № 210 із медичної карти стаціонарного хворого та епікризу виписки з історії хвороби відповідач савка Н.В. страждає хронічним інфекційним захворюванням легень. Тому. згідно ст..ст. 24, 49 Житлового кодексу України така особа має життєву необхідну потребу у додатковій житловій площі та не може проживати в одній кімнаті з іншими членами сімї. Також, за вказаною адресою проживає малолітня ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка страждає аутизмом. Згідно повідомлення департаменту житлового господарства та інфраструктури управління житлового господарства від 10.01.2012 року відповідним наказом директора департаменту № 672 «про зарахування громадян на квартирний кооперативний обліки та внесення змін до чергових справ громадян», відповідача ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік із врахуванням складу сімї в кількості сім чоловік. Таким чином Львівська міська рада, як орган місцевого самоврядування взяла на себе обовязок здійснити покращення житлових умов відповідачів. Натомість відповідно до п.1.1 Положення про ФРА від 13.05.2012 року, ФРА ЛМР є виконавчим органом ЛМР і діє відповідно до ухвали міської ради від 06.07.2006 року № 94. Відповідачі та ОСОБА_6 являються мешканцями квартири АДРЕСА_3 на підставі ордера № 23690 на право зайняття квартири. Більше того, позивач сам вказує, що з моменту відселення із квартири ОСОБА_5 єдиними мешканцями спірної квартири є відповідачі, які утримують вказане житло займаються його благоустроєм. Крім того, деякі твердження позову не відповідають дійсності, зокрема твердження про те, що ОСОБА_5 був основним квартиронаймачем спірного помешкання. Згідно акту від 21.12.2010 року основним квартиронаймачем спірного помешкання є ОСОБА_6 батько відповідача ОСОБА_1 Також, недостовірними є твердження про відсутність реєстрації відповідачів, оскільки син та дочка ОСОБА_1 мають реєстрацію. Відтак. Згідно чинного законодавства відповідачі мають право на користування спірною квартирою.

У судовому засіданні представник позивача позов повністю підтримав, давши пояснення, аналогічні до викладеного у позовній заяві, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідачів позов заперечив, просив відмовити у його задоволенні, з підстав викладених у запереченнях на такий.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За принциповими положеннями ст.ст.10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1ст. 60 ЦПК України.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обовязок доказування покладено на сторін справи.

Допитаний у ході судового розгляду свідок ОСОБА_8 показав, що знає відповідачів вже давно, вони є сусідами, часто спілкується із ними. Вказав, що вже чотирнадцять років зареєстрований у сусідній квартирі, окрім останніх у спірному помешканні ніхто не проживає. Наголосив, що з відповідачами проживає малолітня ОСОБА_7, правнучка ОСОБА_6, яка страждає захворюванням, погано розмовляє. Також зазначив, що колись обговорювалось питання приватизації житла відповідачів, однак усі документи пропали невідомим чином.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що знає сімю відповідачів близько десяти років, вони проживають по сусідству, мають маленьку хвору дитину.

Спірна квартира перебуває у комунальній власності львівської міської ради, та перебуває на балансі ЛКП «Навколо базару», відповідно до ухвали ЛМР № 1103 від 07.06.2001 року та Акту приймання передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність від 26.12.2000 року.

Як доказ обґрунтування позову позивачем подано Акт комісії ЛКП «Навколо Базару» від 21.12.2010 року, згідно з яким при обстеженні комісією встановлено, що відповідачі самовільно зайняли спірне помешкання та проживають у ньому.

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і прописки № 287 від 10.02.20114 року, виданої ЛКП «Навколо базару», у квартирі № 240б в будинку № 167 по вулиці Городоцькій у м. Львові, власником якої являється Львівська міська рада зареєстровані: ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_1, як діти внуки та правнуки основного квартиронаймача ОСОБА_6.

Згідно корінця ордера № 23690, виданого виконкомом райради депутатів трудящих, ОСОБА_6 було надано на право зайняття квартири, яка складається із однієї кімнати за адресою розташування спірної квартири. Аналогічне стверджується і довідкою ЛКП «Навколо базару» № 2410 від 09.09.2013 року.

Твердження позивача про те, що відповідачі не мають права проживати у спірній квартирі, оскільки основним квартиронаймачем такої був ОСОБА_5, як підстава для задоволення позову судом до уваги не береться.

Згідно ч.3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як вбачається із наведеного, відповідачі законно займають спірне житлове приміщення, як члени сімї основного квартиронаймача.

Судом також береться до уваги Довідка видана 23.06.2014 року ЛКП «Навкло базару», згідно з якою заборгованості по утриманню спірної квартири тобто оплаті наданих комунальних послуг у мешканців такої немає, що свідчить про належне виконання відповідачами обовязку щодо утримання житла та використання такого за призначенням.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього кодексу, тобто, якщо наймач, члени його сім'ї, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Крім того, у матеріалах справи міститься ОСОБА_13 житлового господарства та інфраструктури Управління житлового господарства львівської міської ради. Згідно з яким, ОСОБА_13 винесено наказ №672 від 26.12.2011 року «Про зарахування громадян на квартирний, кооперативний обліки та внесення змін до чергових справ громадян», відповідно до якого відповідача ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік, на якому остання перебуває з 26.12.2011 року за № 25416 загальної черги у складі сімї сім осіб, до складу яких входить ОСОБА_1, три її дочки 1984,1988,1995 р.н., син ІНФОРМАЦІЯ_2 та дві внучки 2008 та ІНФОРМАЦІЯ_3

Відтак, звернувшись до суду із даним позовом Франківська районна адміністрація приймає дій, що спрямовані на порушення вище вказаного Наказу Львівської міської ради, якій ФРА безпосередньо підпорядкована, підзвітна та підконтрольна та на яку зокрема покладено обовязок щодо виконання частини повноважень виконавчих органів ЛМР.

Як вбачається із висновку експерта № 3976 судової будівельно-технічної експертизи від 27.06.2013 року, використання окремих приміщень квартири АДРЕСА_4 в якості окремих квартир не можливо, так як це не відповідатиме вимогам п.2.22 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та вимогам п.8 ДБН В. 3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Даним висновком експерт підкреслює необхідність дотримання при розподілі (роздільному користуванні) вимог ДБН, зокрема: «у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення». Тобто у квартирі повинні бути обладнані коридор, кухня, санвузол. Використання окремих приміщень квартири №м 240 по вул. Городоцькій 167 у м. львові в якості окремих квартир не можливо, так як не відповідатиме вимогам ДБН.

Аналізуючи докази справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про виселення відповідачів із спірної квартири суперечить наведеним вимогам ЖК України, така вимога є необґрунтованою, не базується на законності, її задоволенням буде порушено законні права та інтереси відповідачів, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Керуючись ст.ст. 1, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Франківської районної адміністрації львівської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третіх осіб: Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Навколо базару», про виселення без надання іншого житлового приміщення -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ванівський Ю.М.