АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/2265/15 Головуючий 1 інст. - Рубіжний С.О.
Справа №639/3968/14-ц Доповідач - Шаповал Н.М.
Категорія: відшкодування шкоди
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Котелевець А.В.,

Кіпенка І.С.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану матеріальну шкоду в сумі 6 524 грн., витрати з виконання робіт по визначенню завданої матеріальної шкоди в сумі 800 грн. та витрати за касовою операцією в сумі 08 грн., судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 1998 року відповідач, який проживає у АДРЕСА_1, весь цей час здійснює залиття водою квартири позивача.

23.02.2014 року о 14 год. 20 хв. відбувся останній випадок залиття. Про цю обставину позивач повідомив відповідача, але останній не відреагував, оскільки залиття не припинилось, а тривало до 02.03.2014 року.

01.04.2014 року ОСОБА_3, після його звернень до керівника дільниці №45 КП "Жилкомсервіс", отримав від останнього лист із доданим актом про залиття від 20.03.2014 року.

15.04.2014 року позивачем було укладено договір №18/04-Н з повним господарським товариством "Баранов і К" упроваджувальним підприємством "центр-Персонал" на виконання робіт з визначення суми завданої позивачу відповідачем матеріальної шкоди. Визначена за договором сума становить 6 524 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 6 524 грн., вирішено питання про судові витрати. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст.. 308 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із встановлення факту залиття квартири позивача; доказів відсутності вини відповідача останнім не надано.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року з подальшими змінами та доповненнями, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Судом встановлено та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 44).

Згідно акту дільниці №45 КП "Жилкомсервіс" від 20 березня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1, в якій проживає позивач, що розташована на 4-му поверсі 5-ти поверхового будинку, 23 лютого 2014 року сталося залиття квартири, видно сліди залиття (сухі), є сліди руйнування штукатурного шару. Зі слів ОСОБА_3 залиття його квартири відбувалося неодноразово з квартири №19, розташованої на 5-му поверсі, володільцем якої є ОСОБА_2; заявок на ремонт трубопроводів та сантехнічних пристроїв на дільницю №45 КП "Жилкомсервіс" не надходило (а.с.4)

Згідно ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру) , зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при будинкову територію.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №12692 ХНДІСЕ імені М.С. Бокаріуса від 09 січня 2015 року підтверджено факт залиття квартири ОСОБА_3 23 лютого 2014 року (а.с.133).

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

За ст. 1192 ЦК України з врахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Законодавством встановлена презумпція вини заподіювача шкоди, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що відповідачем, ОСОБА_2, не надано доказів відсутності вини останнього у залитті квартири позивача.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд повно та всебічно з"ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: