Справа № 316/2001/14-ц
Провадження № 2/316/35/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2015 р. Місцевий Енергодарський міський суд Запорізької області у складі:

головуючого: Ткаченко І. М.,

при секретарі: Лохматова Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Енергодарського міського відділу управління внутрішніх справ України в Запорізькій області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Енергодарська міська виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасовою втратою працездатності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, вточнив свої позовні вимоги, звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати неправомірними дії управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області та Енергодарського міського відділу управління внутрішніх справ України в Запорізькій області, щодо не нарахування та виплати їй, ОСОБА_1 матеріального забезпечення у зв'язку з втратою заробітної плати внаслідок тимчасової втрати працездатності.

Стягнути з управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області та Енергодарського міського відділу управління внутрішніх справ України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 матеріальне забезпечення у зв'язку з втратою заробітної, плати внаслідок тимчасової втрати працездатності на підставі листка непрацездатності № 207112 серії АГВ від 21.10.2013 року за період з 21.10.2013 року по 24.02.2014 року включно в розмірі 5041 грн. 66 коп.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідно до наказу ГУ УКБС України в Запорізькій області № 131 о/с від 27 квітня 2010 року ОСОБА_1 була призначена на посаду паспортиста Сектору у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Енергодарського міського відділу.

В 2011 році вона народила дитину. Керуючись гарантованим державою правом на відпустки, в зв'язку з народженням дитини та на підставі заяви, наказом УМВС Україні в Запорізькій області № 241 о/с від 14.07.2011 року їй було надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11 липня 2011 року по 13 травня 2014 року.

Перебуваючи у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме 04 листопада 20І1 року її було попереджено про скорочення посади та про наступне звільнення з 04 січня 20І2 року відповідно до п.1 ст. 40 КЗпЛ України (через скорочення штату,)

Під час перебування у декретній відпустці позивачка вдруге завагітніла, відповідності до чинного законодавства України, жінці, яка перебуває: у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, у разі настання повторної вагітності, оформлюється листок непрацездатності по відпустці у зв'язку із вагітністю та пологами на загальних підставах. Тому, в зв'язку з другою вагітністю та пологами, їй було надано лист непрацездатності строком з 21 жовтня 2013 року по 23 лютого 2014 року. Вказаний документ є підставою для призначення допомоги по вагітності та пологах.

Про настання другої вагітності під час перебування у декретній відпустці із старшою дитиною вона неодноразово зверталася до ГУ УМВС України в Запорізькі й області.

Спочатку віднесла лист непрацездатності на загальних підставах без написання відповідної заяви до Сектору у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Енергодарського міського відділу. Але його було повернуто. Усно її повідомили, що оплачувати його не будуть, оскільки вона не є в штатному розкладі нової установи. Потім 05.11.2013 року письмово звернулася до ГУ УМВС України в Запорізькій області з проханням роз'яснити дії працівників стосовно повернення листка непрацездатності. Листом від 09.12.2013 року № 3/10-М.-249 повідомили, що перебуваючи у відпустці для догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, під час другої вагітності, вона, чомусь, набула статусу непрацездатної особи.

Втретє вона звернулася із заявою від 13 грудня 2013 року з повідомленням роботодавця про свою вагітність та перебування у відпустці по вагітності та пологам і передала оформлений лікарняний листок для нарахування та оплати за ним. Факт надання листка непрацездатності підтверджується відміткою про його отримання.

Листом від 10.01.2014 року № 73/374 вона знову отримала відмову та неоплачений лист непрацездатності.

До теперішнього часу ГУМВС України в Запорізькій області відмовляється нараховувати та оплачувати лист непрацездатності (відпустку в зв'язку з вагітністю та пологами). В той же час її офіційно не звільнено та до теперішнього часу в неї в трудовій книжці є лише запис про прийняття роботу і немає запису про звільнення. Окрім того, наказом від 15 травня 2014 року № 186 о/с ОСОБА_1 - як паспортисту Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Енергодарського міського відділу було надано додаткову відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14 травня 2014 року до 05 січня 2017 року.

До цього часу вона не отримую кошти на дитину.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд задовольнити їх, надала відповідні пояснення.

Представник Енергодарського міського відділу управління внутрішніх справ України в Запорізькій області у судовому засідання позовні вимоги визнав, пояснив, що до теперішнього часу позивачка знаходиться в трудових відносинах, не звільнена, однак, нарахувати та виплатити кошти не вправі, оскільки розпорядником коштів є Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області.

Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області у судове засідання неодноразово не з'явився. надали заперечення проти позову.

Представник управління державної міграційної служби України в Запорізькій області позов не визнав, пояснив, що управління державної міграційної служби України в Запорізькій області є окремою установою, яке було створено без правонаступництва. Позичка не перебуває з ними в трудових відносинах, та вони не мають перед нею ніяких зобов'язань. Надав відповідні документи на підтвердження своїх заперечень.

Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення, дослідив матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Оцінюючи коло відповідачів по справі. суд вважає, що управління державної міграційної служби України в Запорізькій області є новоутвореною структурою, яка не є правонаступником Енергодарського міського відділу управління внутрішніх справ України в Запорізькій області, у трудових відносинах з яким перебувала позивачка. Таким чином, управління державної міграційної служби України в Запорізькій області не несе відповідальності та не має обов'язків перед позивачкою, а тому позов відносно нього не може бути задоволений.

Розглядаючи вимоги позивачки, суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що вона перебувала та перебуває у трудових відносинах з Енергодарським міським відділом управління внутрішніх справ України в Запорізькій області, що підтверджується наявністю наказів в матеріалах справи.

Враховуючи, що розпорядником коштів є Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, суд вважає, що належними відповідачами є саме ці установи.

Право на відпустку мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно під форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Перебуваючи у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивачку було попереджено про скорочення посади та про наступне звільнення з 04 січня 20І2 року відповідно до п.1 ст. 40 КЗпЛ України (через скорочення штату,)

В той же час, жінки, які перебувають у відпустках у зв'язку з вагітністю та пологами та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного (шестирічного віку, мають подвійний захист від вивільнення (тобто, від звільнення з ініціативи роботодавця у зв'язку зі скороченням штату та/або чисельності працівників, п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України).

По-перше, відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості і збереженням_на_період місця роботи (посади).

По-друге, згідно з частиною третьою статті 184 КЗпП не допускається звільнення вагітних та жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років частина шоста ст. 179 КЗпП) з ініціативи роботодавця (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням).

Тобто, жінку, яка перебуває у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами або по догляду за дитиною, не лише заборонено звільняти з ініціативи роботодавця, а й посаду, яку вона обіймає, скоротити не можна.

В той же час законодавство не містить заборони щодо попередження про наступне вивільнення працівників, які перебувають у відпустках. Оскільки такої заборони немає, позивачка ознайомилася з попередженням про вивільнення, про що 04.11.2011 року було поставлено підпис.

Не залежно від місця свого працевлаштування (на підприємстві, в установі та організації, чи у фізичної особи) усі працівники, є застрахованими особами в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, яке в свою чергу включає і допомогу по вагітності та пологах для жінок.

Відповідно до законодавства України, допомогу по вагітності та пологам мають виплатити за місцем роботи. Розмір допомоги розраховує бухгалтерія підприємства. Виплачує дану допомогу Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Допомогу мають призначити не пізніше 10 днів з дня поступлення документів (заяви і листа непрацездатності).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою непрацездатності та витратами зумовленими похованням» страхувальник зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Страхувальники-роботодавці сплачують до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності різницю між нарахованими для роботодавців і найманих працівників страховими внесками та витратами, пов'язаними з наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам, що передбачено ст. 23 вказаного Закону.

Стаття 29 вищевказаного Закону передбачає право застрахованої особи отримувати у разі настання страхового випадку матеріальне забезпечення та соціальні послуги, передбачені Законом, та оскаржувати відповідно до законодавства дії страховика, страхувальника-роботодавця щодо надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, сплати страхових внесків, і відповідно надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячним строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно до статті 234 цього кодексу у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Протягом всього часу позивачка намагалась вирішити дане питання шляхом звернення до роботодавця, вищестоящого органу, органів, які контролюють трудове законодавство. Саме з цих причин нею пропущено строк позовної давності, що є поважною причину пропуску строку звернення до суду та є підстави для його поновлення.

Одним із принципів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням є державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

За змістом ст. ст. 51, 52 Закону № 2240 підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, який пред'являється застрахованою особою за місцем роботи.

Відповідно до ст. 35 Закону № 2240 допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення МСЕК інвалідності, незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст. 179 КЗпП України на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів 70) календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів. Тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів).

Вона надається жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів.

Таке ж зазначено і в ст. 11 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою непрацездатності та витратами зумовленими похованням» страхувальник зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Страхувальники-роботодавці сплачують до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності різницю між нарахованими для роботодавців і найманих працівників страховими внесками та витратами, пов'язаними з наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам, що передбачено ст. 23 вказаного Закону.

Стаття 29 вищевказаного Закону передбачає право застрахованої особи отримувати у разі настання страхового випадку матеріальне забезпечення та соціальні послуги, передбачені Законом, та оскаржувати відповідно до законодавства дії страховика, страхувальника-роботодавця щодо надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, сплати страхових внесків, і відповідно надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги.

Так, згідно ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у випадку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням» загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно п.5 ст. 27 цього ж Закону страхувальник (роботодавець) має право на фінансування з коштів Фонду фактичних витрат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Згідно ч.1 ст. 38 цього ж Закону допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу )за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами.

Отже, аналіз зазначених норм вказує на те, що компенсація за тимчасову втрату працездатності здійснюється у разі втрати заробітної плати (доходу) внаслідок такої тимчасової втрати працездатності включаючи вагітність та пологи.

Крім того, у відповідності до спеціального Порядку від 26.09.2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення І для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», який регулює саме розрахунки по вказаній категорії виплат, згідно п. 14 якого визначено, що середньоденна заробітна плата не може перевищувати максимальну суму (граничну величину) заробітної плати, в розрахунку на один день, яка обчислюється шляхом ділення встановленого її розміру в останньому місяці розрахункового періоду на середньомісячну кількість календарних днів.

Компетенція в даних правовідносинах відповідачів визначена Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», який визначає, що компенсація у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності, зокрема вагітності та пологів, за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Таке фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду на підставі встановленого зразка заяви-розрахунку, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами, яку має скласти та надати Фонду страхувальник, тобто роботодавець. Отже, роботодавець здійснює розрахунок та складання заяви-розрахунку, його направлення Фонду, який в свою чергу фінансує із свого бюджету кошти, які в подальшому переховує роботодавцю, які той зобов'язаний виплатити працівнику.

На підставі викладеного, оцінюючи розрахунок позивача з урахуванням довідки про заробітну платню, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, та підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 179 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про відпустки», ст.ст. 1, 27, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», Порядком від 26.09.2001 року № 1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», -

В И Р І Ш И В :

Визнати неправомірними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області та Енергодарського міського відділу управління внутрішніх справ України в Запорізькій області, щодо не нарахування та виплати їй, ОСОБА_1 матеріального забезпечення у зв'язку з втратою заробітної плати внаслідок тимчасової втрати працездатності.

Стягнути солідарно з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області та Енергодарського міського відділу управління внутрішніх справ України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 матеріальне забезпечення у зв'язку з втратою заробітної, плати внаслідок тимчасової втрати працездатності на підставі листка непрацездатності № 207112 серії АГВ від 21.10.2013 року за період з 21.10.2013 року по 24.02.2014 року включно в розмірі 5041 грн. 66 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня виготовлення повного рішення, яке буде виготовлено 23.03.2015 року. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: І. М. Ткаченко