Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м енем У к р а ї н и
25 вересня 2015 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді - Черенкової Н.П.,
при секретарі Ковальовій Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Провізор НФФ» про стягнення компенсації за прострочення оплати заробітної плати, -
Позивач просила про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала
Відповідач у судове засідання не з′явився, надав суду заперечення, в яких посилався на те, дата ухвалення рішення суду, тобто 23.04.2013 р., є днем фактичного розрахунку, а тому заборгованість за прострочення оплати заробітної плати відсутня, в задоволенні позову просив відмовити.
Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності позивача, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Обставини справи, встановлені судом.
13.07.2011 року ОСОБА_1 прийнята на роботу до ТОВ «Провізор НФФ» на посаду укладальника-пакувальника.
04.11.2013 року державним виконавцем Центрального ВДВС ММУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №490/6549/13-ц, виданим 24.10.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ТОВ «Провізор НФФ» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі.
13.06.2014 року державним виконавцем Центрального ВДВС ММУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим листом.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.
Таким чином, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов*язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальним є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Згідно п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 нарахування виплат,що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Виходячи з положень «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 та довідки від №117 від 07.12.2012 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 65,12 грн.
Період прострочення становить 270 робочих днів (з дня винесення рішення суду, тобто з 23.04.2013 року, по день фактичного розрахунку, тобто 27.05.2014 року).
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
У відповідності до ч. 1 ст. 360-7 рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Згідно постанови від 29.01.2014 року Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України існує неоднакове застосування судами ст. 117 КЗпП України та вказано, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості і заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.. 117 КЗпП України.
В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 487,20 грн.
Керуючись ст. 526, 530, 536, 543, 611 ЦК України, ст. 10, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд,-
Позов - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Провізор НФФ» на користь держави судовий збір у сумі 487,20 грн.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Центрального районного суду м. Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Н.П. Черенкова