Справа №479/797/14-ц 05.02.2015 05.02.2015
Провадження №22-ц/784/28/15
Головуючий першої інстанції Микитей Л.Л.
Категорія: 5 Суддя-доповідач апеляційного суду Леванчук О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

5 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Леванчука О.М.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання: Яценко Л.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення 32 788 грн.,

В С Т А Н О В И Л А :

7 липня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 з позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання звільнити житловий будинок.

Позивач зазначав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

У липні 2013 року вони з відповідачем усно домовилися про укладення договору купівлі-продажу цього будинку. На виконання цієї угоди відповідач передав йому 8000 грн. (1000 доларів США). Укласти договір купівлі-продажу в належній формі вони домовилися в грудні 2013 року, після повного розрахунку покупцем.

В той же час, позивач, на прохання відповідача, дозволив йому вселитися у вказаний житловий будинок та зареєструвати місце проживання в ньому з 9 липня 2013 року.

Після вселення в будинок відповідач там фактично не проживав, у обумовлений ними термін за будинок не розрахувався, від укладення договору в належній формі ухиляється. Між тим, виселятися з будинку та зніматися з реєстрації в ньому відмовляється, що, як вважає позивач, порушує його право власності на спірний будинок.

Посилаючись на викладене, просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом його звільнення.

Під час судового розгляду позивач змінював предмет позову. Так, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зобов'язати звільнити будинок і віддати ключі від нього.

Однак, в судовому засіданні суду першої інстанції вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням не підтримав та врешті просив зобов'язати усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом звільнення житлового будинку та зняття з реєстраційного обліку.

18 липня 2014 року ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначав, що у липні 2013 року домовився з ОСОБА_2 про купівлю, належного йому житлового будинку АДРЕСА_1. На виконання домовленості сплатив продавцю аванс у 2800 доларів США, еквівалентні 32 788 грн., а ОСОБА_2 зареєстрував його в цьому житловому будинку. Решту суми повинен був сплатити після того, як будуть підготовлені всі документи для укладення договору купівлі-продажу будинку та його реєстрації

Зобов'язання з виготовлення документів ОСОБА_2 не виконав, а йому стало відомо про намір ОСОБА_2 продати цей же будинок іншим особам.

Посилаючись на викладене просив стягнути з ОСОБА_2 32 788 грн.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2014 року з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 14 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом звільнення та зняття з реєстраційного обліку. Зустрічний позов задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто 12 960 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення в частині задоволення первісного позову скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника, відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 1988 року належить житловий будинок АДРЕСА_1. Право власності на вказаний будинок зареєстровано за позивачем (а. с. 3-4).

Сторони не заперечували, що у липні 2013 року вони усно домовилися про купівлю-продаж житлового будинку, належного ОСОБА_2 за суму еквівалентну 8000 доларів США.

На виконання цієї домовленості ОСОБА_4, що не оспорює позивач, сплатив йому суму еквівалентну 1000 доларів США, на той час 8000 грн.

Натомість, зі згоди позивача, відповідач зареєструвався у вказаному житловому будинку, що підтверджується записом у будинковій книзі (а. с. 12-14).

Взяті на себе зобов'язання щодо укладення угоди належним чином сторони не виконали та не мають наміру виконувати в майбутньому, що вони підтвердили під час судового розгляду як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, встановив права і обов'язки сторін, відповідні їм правовідносини та згідно з положеннями статей 321, 391 ЦК України, дійшов висновку про те, що з вини відповідача позивач не може в повній мірі реалізувати права користування та розпорядження належним йому житловим будинком. Тому, порушене право позивача як власника підлягає захисту у заявлений ним спосіб. Водночас, вирішуючи зустрічний позов, суд дійшов вірного висновку про необхідність повернення ОСОБА_4 коштів, сплачених ним ОСОБА_2 в межах суми, розмір якої останній не оспорював. У зв'язку з чим, обґрунтовано ухвалив рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ніким не оскаржувалося, тому його законність та обґрунтованість в цій частині судом апеляційної інстанції не перевірялася.

Відповідно до положень ст. ст. 16, 321, 391 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, власник майна, у спосіб визначений законом, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на викладене, є правобезпідставними доводи апеляційної скарги відповідача на необґрунтованість оскаржуваного рішення в частині зобов'язання його усунути будь-які перешкоди в користуванні житловим будинком позивача, оскільки не надав належних і допустимих доказів на спростування висновку суду.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Судді: