Справа № 308/934/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді -Бенца К.К.,

при секретарі Вайда Я.П.,

з участю

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом Державного навчального закладу Ужгородський центр професійно- технічної освіти до ОСОБА_4 про виселення з учнівського гуртожитку без надання іншого житла та стягнення заборгованості по оплаті за проживання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 навчальний заклад Ужгородський центр професійно- технічної освіти звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про виселення з учнівського гуртожитку без надання іншого житла та стягнення заборгованості по оплаті за проживання в сумі 997, 72 грн. Мотивуючи свої позовні вимоги посилається на те, що між ОСОБА_5 навчальним закладом Ужгородський центр професійно- технічної освіти та відповідачем по справі ОСОБА_4 будь-яких трудових відносин не має, вона не є працівником Державного навчального закладу Ужгородський центр професійно- технічної освіти , з нею не було укладено трудового договору. 01.02.2005 року між Ужгородським професійним машинобудівним ліцеєм , правонаступником якого є позивач та ОСОБА_4 було укладено договір найму житлового приміщення в учнівському гуртожитку, згідно умов якого відповідачу по справі було надано для тимчасового проживання кімнати №231 та №232 в учнівському гуртожитку за адресою м. Ужгород, вул. Паризької Комуни 3. Строк дії договору закінчився 01.02.2006 року, іншого договору найму житлового приміщення в учнівському гуртожитку з відповідачем ОСОБА_4 укладено не було.

Відповідно до умов договору відповідач взяла на себе зобовязання своєчасно, не пізніше 10-го числа кожного місяця вносити плату за житло та комунальні послуги згідно з встановленими тарифами. Однак, взяті на себе зобов'язання, щодо оплати за житло та комунальні послуги, у розмірі та строки визначені договором відповідачем не виконано. Письмову вимогу позивача про звільнення займаного жилого приміщення та сплати заборгованості за проживання відповідачем залишено без задоволення.

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобовязань за договором, у звязку з чим у неї виникла заборгованість за період з січня 2012 року по січень 2015 року в сумі 997, 72 грн.

Посилаючись на викладені вище обставини, на норми ст.ст. 61,116,127-129 ЖК України, позивач просить суд ухвалити рішення , яким виселити відповідача ОСОБА_4 із займаних нею кімнат №231 та №232 в учнівському гуртожитку за адресою м. Ужгород, вул. Паризької Комуни 3 без надання іншого житла ; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на їх користь заборгованість по оплаті за проживання в учнівському гуртожитку в сумі 997, 72 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги , просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові . Зокрема пояснив, що між Ужгородським професійним машинобудівним ліцеєм , правонаступником якого є позивач та ОСОБА_4 було укладено договір найму житлового приміщення в учнівському гуртожитку. Строк дії договору закінчився 01.02.2006 року, іншого договору найму житлового приміщення в учнівському гуртожитку з відповідачем ОСОБА_4 укладено не було, а також не було видано ордер на право проживання в учнівському гуртожитку. Відповідач в трудових відносинах з позивачем не перебуває, займає житлову площу в учнівському гуртожитку, хоча не проживає , не проводить оплати за проживання та комунальні послуги. Наголосив на тому, що основне призначення учнівського гуртожитку забезпечити на період навчання іногородніх учнів, учнів-сиріт та осіб позбавлених батьківського піклування.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, письмових заперечень до суду не надав. Зокрема вказав на те, що на час судового розгляду відповідачка ОСОБА_4 погасила наявну у неї заборгованість по оплаті за проживання в гуртожитку. Крім того, зазначив, що відповідач разом з неповнолітнім сином , якого виховує самостійно , проживає в учнівському гуртожитку. Оскільки іншого житла сімя не має, заборгованість по оплаті за проживання та комунальні послуги у відповідача ОСОБА_4 відсутня просив суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що власником обєкту нерухомого майна , будівлі та споруди літ. Б,В,Г,Г,Д,Д,Д,Е,Є за адресою м. Ужгород, вул. Паризької Комуни 3 є Міністерство освіти і науки України на підставі свідоцтва про право власності серії САА № 118339, виданого 19.12.2005 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, що стверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 32980534 від 31.01.2015 року.

Як встановлено судом, 01.02.2005 року між Ужгородським професійним машинобудівним ліцеєм , правонаступником якого є позивач та ОСОБА_4 було укладено договір найму житлового приміщення в учнівському гуртожитку, згідно умов якого відповідачу по справі і членам його сімї з двох осіб було надано для тимчасового проживання житлове приміщення в учнівському гуртожитку за адресою м. Ужгород, вул. Паризької Комуни 3. Строк дії договору продовжено до 01.02.2006 року /а.с. 13/

Згідно даних акту про встановлення факту непроживання в гуртожитку відповідача ОСОБА_4 від 04.12.2014 року, відповідач по справі більше одного року фактично не проживає і не зявляється в кімнатах наданих їй для тимчасового проживання у гуртожитку.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_5 навчальний заклад Ужгородський центр професійно- технічної освіти є правонаступником Ужгородського професійного машинобудівного ліцею, що стверджується наказом Міністерства освіти і науки України від 15.07.2013 року № 978 та наказом Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Закарпатської ОДА від 22.07.2013 року № 583 .

Судом встановлено, що ОСОБА_5 навчальний заклад Ужгородський центр професійно- технічної освіти є державною установою - навчальним закладом.

Відповідно до п. 1.3.3 договору найму житлового приміщення в учнівському гуртожитку, відповідач ОСОБА_4 взяла на себе зобовязання у встановлений термін, до 10-го числа кожного місяця вносити плату за житлово- комунальні послуги.

Однак, у порушення умов договору ОСОБА_4 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання по оплаті за житлово- комунальні послуги. Внаслідок цього, за період з січня 2012 року по січень 2015 року в неї утворилась заборгованість перед позивачем по оплаті за житло та комунальні послуги в сумі 997,72 грн. /а.с. 14 -15/

Як встановлено судом, на час розгляду справи, відповідач погасила наявну заборгованість в сумі 997,72 грн., на підтвердження чого представник відповідача надав квитанцію до прибуткового касового ордеру від 05.03.2015 року і вказані обставини визнані в судовому засіданні представником позивача.

Правовідносини між сторонами по справі випливають з договору найму жилого приміщення та урегульовані положеннями ЖК України.

Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Таким чином, студентський гуртожиток має особливий правовий режим користування, зокрема, це тимчасове проживання у період роботи чи навчання у зв'язку з трудовими відносинами або навчанням у навчальному закладі освіти, житлові приміщення надаються у тимчасове користування на умовах оплати за користування гуртожитком за спеціальними ставками оплати.

Згідно п. п. 2, 14 Примірного положення про гуртожитки - гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера.

За вимогами ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо продовження терміну дії договору найму спірного житла, наймач зобов'язана звільнити займане жиле приміщення .

Відмова від виконання умов договору щодо звільнення житла після закінчення встановленого терміну є підставою для виселення в судовому порядку.

Позивач листами від 12.09.2012 року , від 23.11.2012 року та від 02.12.2014 року доводив до відома відповідачки вимоги про виселення шляхом надіслання відповідних вимог. Дані вимоги не були виконані відповідачкою, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що відповідач користуючись житловим приміщенням учнівського гуртожитку, перешкоджає заселенню учнів в гуртожиток навчального закладу , інших можливостей на забезпечення учнів житлом навчальний заклад не має, оскільки є державною установою і додаткових коштів для забезпечення житлом державою не виділяється.

Приймаючи до уваги те, що кімната в гуртожитку надана відповідачу не у зв"язку з перебуванням її у трудових відносинах з позивачем ОСОБА_5 навчальним закладом Ужгородський центр професійно- технічної освіти чи навчанням в ньому (не із підстав передбачених ст. 127 ЖК України), враховуючи що строк дії договору найму житлового приміщення в учнівському гуртожитку сплив і наймодавцем не продовжувався, будучи тимчасовим мешканцем зазначеного жилого приміщення на умовах найму, відповідач не набула права постійного користування ним, суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові від 19 грудня 2011 р. у справі № 6-71цс11, стаття 125, частина 3 статті 132 ЖК України щодо підстав виселення без

надання іншого жилого приміщення чи з наданням такого застосовуються до житлових правовідносин, одним із суб'єктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах. Закріплені в цих статтях закону гарантії не може бути застосовано при вирішенні спору про виселення із гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах.

Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи те що відповідач не перебувала та не перебуває у трудових відносинах з власником займаного житлового приміщення, при вирішенні позову не може бути застосована ст.132 ЖК України, оскільки вселення відповідачки не було пов'язано з перебуванням з власником житла у трудових відносинах. Право користування жилимприміщенням у гуртожитку члена сім'ї відповідачки є похідним від права відповідачки на проживання у займаному приміщенні , а забезпечення житлом відповідачки та її неповнолітнього сина не може здійснюватись з порушенням прав позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виселення відповідача ОСОБА_4 із займаних нею кімнат №231 та №232 в учнівському гуртожитку за адресою м. Ужгород, вул. Паризької Комуни 3 без надання іншого житла є обґрунтованими і підлягають до задоволення, оскільки представник позивача в судовому засіданні належними і допустимими доказами довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог.

ОСОБА_1 стосується позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_4 за житлово-комунальні послуги в сумі 997,72 грн., то суд приходить до висновку , що такі не підлягають до задоволення з огляду на те , що представник відповідача належними та допустимими доказами довів в суді про відсутність у відповідача заборгованості в сумі 997,72 грн. на час розгляду справи і вказані обставини визнані представником позивача в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 61, 109, 127-129, 132 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України , Постанова Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 року №2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву Державного навчального закладу Ужгородський центр професійно- технічної освіти до ОСОБА_4 про виселення з учнівського гуртожитку без надання іншого житла та стягнення заборгованості по оплаті за проживання задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_4 із займаних нею кімнат №231 та №232 учнівського гуртожитку , який знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Паризької Комуни 3, без надання іншого житла.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Державного навчального закладу Ужгородський центр професійно- технічної освіти сплаченого ними суми судового збору в розмірі 243,60 грн. ( двісті сорок три гривні 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6