Справа № 186/1489/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2015 р. Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої - судді Янжули С. А.

при секретарі Лиман Н.П.

з участю представників відповідача Тюлькіної О.О., Маловика Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення компенсації (недоплаченої одноразової допомоги),

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення компенсації одноразової допомоги у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві. В обґрунтування позову зазначив, що під час його знаходження в трудових відносинах з шахтою "Ювілейна" ДХК "Павлоградвугілля" (нині ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") 16 листопада 1997 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, про що було складено акт №131 від 17 листопада 1997 року за формою Н-1.

Згідно висновку МСЕК від 14 вересня 1998 року йому було встановлено 60% стійкої втрати працездатності і на підставі цього відповідач наказом №1057 від 07 жовтня 1998 року призначив йому відшкодування шкоди, як щомісячної в розмірі 264,55 гривень, так і одноразової допомоги в розмірі 26 454,60 гривень.

Згідно п.39 та 43 "Правил відшкодування власником підприємства, установи та організації або уповноваженим органом шкоди, заподіяної працівником ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23 червня 1993 року зі змінами та доповненнями, що діяли на час призначення відшкодування шкоди, одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний термін з дня зазначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Якщо потерпілому з вини власника своєчасно не виплачені (або не визначено) суми відшкодування шкоди, то ця сума підлягає коригуванню у зв'язку зі зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку встановленому ст.34 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року та виплачується без обмеження будь-якого терміну.

Статтею 34 Закону України "Про охорону праці" передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (відшкодування шкоди прирівнюється до заробітної плати).

Враховуючи, що відшкодування шкоди, одноразова допомога не була сплачена в місячний строк, а згідно відповіді від 13 серпня 2014 року №2025/2 ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" - "по состоянию на 31.07.2014 г. задолженности по выплате единовременного пособия нет".

Сума компенсації вираховується шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на коефіцієнт зросту споживчих цін на той час, коли виплачується заробітна плата, тобто в даному випадку: з листопада 1998 року по липень 2014 року, що передбачено Положенням про порядок компенсації працівником втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати, затвердженого КМУ №1427 від 20 грудня 1997 року.

Відповідно ст.ст.4,11 Закону України "Про охорону праці" передбачено повне відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, що включає і виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому.

Згідно п.4 Правил відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я складається із виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому, членам його сім'ї та утриманцям померлого; компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу.

Ст.13 ЗУ "Про охорону праці" передбачено обов'язок перегляду (перерахунку розміру відшкодування шкоди в разі зміни вартості життя у порядку, встановленому КМУ. Таким чином, вказана норма передбачає відповідальність власника не тільки за несвоєчасне призначення відшкодування шкоди, а і за несвоєчасну виплату суми відшкодування шкоди, яка складається з виплат, зазначених в п.4 Правил, без будь-якого розподілу. Тобто, своєчасно не виплачені суми відшкодування шкоди за період з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, підлягають компенсації на підставі Положення №1427 від 20 грудня 1997 року. При цьому, зазначений нормативний акт не містить будь-якого виключення для нарахування компенсації залежно від прядку виплати сум доходу - у добровільному чи судовому порядку (витяг постанови ВСУ від 19 грудня 2011 року).

Відповідно п.5 Положення - виплата працівникові суми компенсації провадить у у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць.

За повідомленням Держкомстату України індекси споживчих цін (інфляції) наростаючим підсумком з початку 1998 року такі: листопад 1999 року - 116,2, а в липні 2014 року - 765,7. Таким чином, розрахунок компенсації згідно п.5 Положення: 1. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком з початку 1999 року, в якому виникла заборгованість (у відсотках): січень 1999 року - лютий 2014 року = 765,7. 2. Коефіцієнт приросту споживчих цін: (765,7:116,2) - 1 = 6,590 - 1 = 5,590. 3. Сума компенсації 26 454,60 х 5,590 = 147 881,21 гривня.

Законом України №2620-ІІІ від 11 липня 2001 року "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" статтю 233 доповнено новою частиною, якою передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Просить суд стягти з відповідача компенсацію за несвоєчасну виплату відшкодування шкоди, одноразову допомогу в зв'язку зі стійкою втратою працездатності (недоплачену одноразову допомогу) в сумі 147 881,21 гривень, допустивши негайне виконання рішення суду. Всі витрати покласти на відповідача.

19 лютого 2015 року позивач надав суду уточнену позовну заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що, враховуючи, що до суду надано докази про виплату одноразової допомоги і закриття виконавчого провадження в червні 2002 року, розрахунок компенсації згідно п.5 Положення буде наступним: 1. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком з початку 1998 року, в якому виникла заборгованість (у відсотках): січень 1998 року - травень 2002 року = 190,9. 2. Коефіцієнт приросту споживчих цін: (190,9:106,2) - 1 = 1,798-1 = 0,798. 3. Сума відкоригованої одноразової допомоги (компенсації): 26 454,60 х 0,798 = 21 110,77 гривень.

Вважає, що строк позовної давності ним не пропущено, оскільки п.3 ст.268 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Просить суд стягти з відповідача на його користь відкориговану одноразову допомогу, в зв'язку зі стійкою втратою працездатності (компенсацію за несвоєчасну виплату відшкодування шкоди) в сумі 21 110,77 гривень, допустивши негайне виконання рішення суду. Всі витрати віднести за рахунок відповідача.

В судове засідання позивач та його представник ОСОБА_4 не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять їх задовільнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали суду свої заперечення проти позову, в яких зазначено, що під час трудових відносин позивача з ДВАТ шахта "Ювілейна" ДХК "Павлоградвугілля" (правонаступник ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") з ним стався нещасний випадок на виробництві, про що було складено акт форми Н-1 від 17 листопада 1997 року. Згідно висновку МСЕК від 14 вересня 1998 року позивачу було встановлено 60% втрати профпрацездатності. Керуючись ЗУ "Про охорону праці" та Правилами відшкодування шкоди, затвердженими Постановою КМУ від 23 червня 1993 року за № 472, роботодавцем видано наказ по шахті "Ювілейна" № 1057 від 07 жовтня 1998 року про призначення одноразової допомоги у розмірі 26 454,60 гри.

Одноразова допомога позивачу виплачена в повному обсязі у вересні 1998 року, що підтверджується наказом по шахті "Ювілейна" № 1057 від 07 жовтня 1998 року та розрахунковим листом за вересень місяць 1998 року. Однак, при цьому, в порушення норм матеріального права, позивач застосував Постанову КМУ №1427 від 20 грудня 1997 року, якою затверджено "Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати" і залишив поза увагою, що цю Постанову застосовують лише у випадках невиплати нарахованої заробітної плати, тобто виплат, які носять неодноразовий характер, а одноразова допомога є одноразовою виплатою.

Так, Верховний Суд України розглядаючи цивільну справу 18 жовтня 2006 року, № 6-19506св06, 15 лютого 2012 року цивільну справу № 6-38870св11 реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР № 21841281 (додаються), 14 травня 2008 року цивільну справу № 6-13212св07 реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР № 1877589, 30 вересня 2009 року цивільну справу № 6-18836св07 реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР № 696845 , в своїх рішеннях зазначив, що:

1. Стаття 34 Закону України "Про оплату праці" зазначає, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати повадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

2. Законодавством, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, не було визначено порядку коригування (компенсації) несвоєчасно виплаченої одноразової допомоги.

3. Стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати" передбачена компенсація громадянам втрати, у зв'язку з порушенням строків її виплати, частини лише тих доходів, які не мають разового характеру.

4. Суди, застосовуючи Положення Постанови КМУ №1427 від 20 грудня 1997 року, яким затверджено "Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати" не звертали уваги на те, що відповідно до п.2 цього Положення компенсації підлягає тільки нарахована працівникові заробітна плата.

Таким чином, позовна заява позивача є такою, що не відповідає вимогам матеріального права. Позивачем нарахована сума компенсації, при цьому не наведено доказів з наданням документів, підтверджуючих затримання в сплаті одноразової допомоги позивачу.

Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а тому припущення позивача не можуть бути аргументом та підставою для задоволення позовних вимог позивача. Крім того, якщо і припустити можливість застосування вищевказаних законодавчих актів до одноразової допомоги, з чим відповідач не згоден, то позивачем пропущено норму матеріального права, а саме: ст.233 КЗпП України - трьохмісячний строк позовної давності, які випливають з трудових відносин та загальний трирічний строк позовної давності. Оскільки правовідносини виникли в вересні 1998 року, а звернувся до суду він у вересні 2014 року; підтримали свої додаткові заперечення проти позову, в яких зазначили, що згідно п.43 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому ст.34 Закону України "Про оплату праці".

Керуючись ЗУ "Про охорону праці" та Правилами відшкодування шкоди, затвердженими Постановою КМУ від 23 червня 1993 року за № 472, роботодавцем видано наказ по шахті "Ювілейна" № 1057 від 07 жовтня 1998 року про призначення одноразової допомоги у розмірі 26 454,60 гривень, тобто сума одноразової допомоги була визначена 07 жовтня 1998 року.

Позивач, користуючись своїм правом звертатися за захистом своїх прав без обмежень строку для їх захисту, передбаченого п.43 Правил звернувся до Першотравенського міського суду з позовом до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" по стягнення одноразової допомоги.

01 березня 2001 року рішенням Першотравенського суду Дніпропетровської області з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_3М стягнуто одноразову допомогу у розмірі 26 454,60 грн.

25 червня 2002 року в зв'язку з повним виконанням рішення суду та погашенням заборгованості, винесено постанову про закриття виконавчого провадження.

Тобто, станом на червень 2002 року одноразова допомога була виплачена в повному обсязі.

Згідно п.43 Правил якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню, тобто право звернення до суду на предмет корегування одноразової допомоги діє до моменту визначення та виплати одноразової допомоги.

Отже, одноразова допомога Роботодавцем визначена і виплачена, тобто на момент звернення Позивача до суду у 2014 році, право на корегування невиплаченої або невизначеної одноразової допомоги в зв'язку з несвоєчасною виплатою - втрачено.

Позивач втратив своє право на коригування суми невиплаченої одноразової допомоги з моменту її виплати, а саме з 25 червня 2002 року.

Згідно ч.2 ст. 205 ЦПК України, підставою про закриття провадження по справі є набрання законної сили рішення суду або ухвали суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Просять в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з пояснень представника відповідача та матеріалів справи, ОСОБА_3 при виконанні трудових обов'язків на шахті "Ювілейна" ДХК "Павлоградвугілля" (правонаступник ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") 16 листопада 1997 року отримав виробничу травму, на підставі висновку МСЕК від 14 вересня 1998 року йому було встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності і нараховано одноразову допомогу у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві наказом шахти "Ювілейна" №1057 від 07 жовтня 1998 року в розмірі 26 454,60 гривень.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 березня 2001 року з відповідача стягнуто на користь позивача одноразову допомогу в зв'язку зі стійкою втратою працездатності в сумі 26 454,60 гривень, видано виконавчий лист з примусового виконання зазначеного рішення суду 11 березня 2001 року.

Фактично одноразова допомога виплачена в червні 2002 року в повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 25 червня 2002 року, тоді як повинна була бути виплачена в місячний строк з дня висновку МСЕК, тому роботодавцем була здійснена затримка виплати одноразової допомоги позивачу. В зв'язку з цим, суд вважає, що позивачу безпідставно відмовлено в нарахуванні та виплаті компенсації одноразової допомоги у зв'язку за затримкою її виплати виходячи з наступного:

Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, зокрема ст. ст. 4, 11 Закону України "Про охорону праці", передбачено повне відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, що включає й повне відшкодування працівнику одноразової допомоги.

Згідно із п. 4 "Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків", які були спеціальним нормативним актом, ще регулював питання відшкодування шкоди потерпілим на виробництві до 01 квітня 2001 року (часу введення в дію Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності), відшкодування шкоди складається, зокрема, з виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому.

Статтею 13 Закону України "Про охорону праці" передбачено обов'язок: перегляду (перерахунку) розміру відшкодування шкоди в разі зміни вартості життя порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 43 Правил, якщо потерпілому з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і піднята: коригуванню у зв'язку із зростання цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому ст. 34 Закону України "Про оплату праці".

Таким чином, вказана норма передбачає відповідальність власника не тільки за несвоєчасну виплату сум відшкодування шкоди, а й за несвоєчасне визначення цих сум.

Статтею 34 Закону України "Про оплату праці" передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Такий порядок з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, якою затверджено Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Виходячи з аналізу зазначених нормативних актів та змісту п. 43 Правил, в разі несвоєчасної виплати або несвоєчасного визначення сум відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, стягненню підлягає компенсація за втрату частини доходу у зв'язку із затримкою її виплати в порядку, передбаченому ст. 34 Закону України "Про оплату праці" і Положенням.

З 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". З метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком, у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи 01 січня 2001 року. При цьому, п. 2 Порядку встановлено, що компенсація працівника втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, проводиться відповідно до Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

Тобто, своєчасно не виплачені суми відшкодування шкоди, в тому числі і одноразової допомоги, за період з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, підлягають компенсації на підставі Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, яке не передбачало виключень відносно компенсації одноразової допомоги, а з 01 січня 2001 року - на підставі Порядку від 21 лютого 2001 року №159.

При цьому, зазначені нормативні акти не містять будь-якого виключення для нарахування такої компенсації залежно від порядку виплати сум доходу - у добровільному чи судовому порядку.

Зазначені вище Положення та Порядок застосовуються до спірних правовідносин, дія яких поширюється на своєчасно не виплачені суми відшкодування шкоди.

Оскільки позивач отримав травму 16 листопада 1997 року, первинно оглянутий на МСЕК 14 вересня 1998 року, одноразова допомога йому була визначена 07 жовтня 1998 року, а виплачена лише в червні 2002 року, суд вважає, що позивач має право на компенсацію одноразової допомоги в сумі 21 110,77 гривень, з розрахунку згідно п.5 Положення: 1. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком з початку 1998 року, в якому виникла заборгованість (у відсотках): січень 1998 року - травень 2002 року = 190,9. 2. Коефіцієнт приросту споживчих цін: (190,9:106,2) - 1 = 1,798-1 = 0,798. 3. Сума відкоригованої одноразової допомоги (компенсації): 26 454,60 х 0,798 = 21 110,77 гривень, яка підлягає примусовому стягненню з відповідача.

При цьому, суд вважає,що позивачем не пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх прав виходячи з наступного:

Так,відповідно до ст.9 ЦК України 2003 року положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин,якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Згідно з п.3 ст.268 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно п.16 Прикінцевих та перехідних положень правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

На момент травмування позивача, його огляду на МСЕК, призначення одноразової допомоги спірні правовідносини були врегульовані ст.ст.440,456 ЦК України 1963 року, ст.237-1 КЗпП України, Законом України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, затверджених Кабінетом Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 з послідуючими змінами та доповненнями, які не містили норми, відповідно до якої позовна давність не поширювалася на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно до ст.71 ЦК в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних відносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ст.76 ЦК України в редакції 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня,коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Суд вважає, що позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на нарахування та виплату компенсації одноразової допомоги в червні 2002 року, тобто після виплати одноразової допомоги без виплати її компенсації, то право на позов у позивача виникло з червня 2002 року, і перебіг позовної давності у нього на той час почався з червня 2002 року.

Оскільки на момент введення в дію ЦК України 2003 року з 01 січня 2004 року, який не передбачає строків позовної давності по справах такої категорії, у позивача трьохрічний строк позовної давності по спору не сплив, тому, суд вважає, що позивачем не пропущений строк для звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідно ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1, 2 і 3 частини першої цієї статті.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню, а заперечення відповідача суд вважає необґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214,215 ЦПК України,- суд

ВИРІШИВ:

Стягти з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_3 відкореговану одноразову допомогу в зв'язку зі стійкою втратою працездатності (компенсацію за несвоєчасну виплату відшкодування шкоди) в розмірі 21 110 (двадцяти однієї тисячі ста десяти) гривень 77 копійки, допустивши рішення суду негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Стягти з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" судовий збір на користь держави в розмірі 243 (двохсот сорока трьох) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. А. Янжула