Справа № 466/7304/13 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/1814/15 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 12 400, 48 грн. - витрат за житлово - комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 за період з березня 2009 року по серпень 2012 року.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повній мірі.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що відповідачами їй спричинена матеріальна шкода в розмірі 42820 грн. пошкодженням квартири і така підлягає відшкодуванню. Нею надано суду всі докази, що підтверджують спричинення матеріальної шкоди у вказаному розмірі, тобто вартість проведених ремонтних робіт в квартирі. Також стверджує, що неправомірними діями відповідачів їй та її сім"ї завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 35 000 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення на підтримання та заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у спорі між сторонами було прийнято ряд судових рішень, які набрали законної сили щодо права власності і права проживання в АДРЕСА_1, та відшкодування матеріальної шкоди.

ОСОБА_2 звернулась в суд з новим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. При цьому покликалась на те, що відповідачі проживаючи в квартирі, яка належить їй на праві власності і користуючись такою, не оплачують комунальних послуг, а також привели квартиру в непридатний для проживання стан, і така потребує ремонту. Неправомірними діями відповідачів їй заподіяно моральну шкоду.

Задовільняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача в користь позивача сплачені нею кошти по комунальних послугах, суд виходив з того, що відповідачі після рішення суду про виселення з спірної квартири проживали в ній, користувалися комунальними послугами однак оплату таких не проводили. Натомість позивач, як власник квартири за спірний період провела оплату і набула право на відшкодування потрачених коштів. Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в частині стягнення коштів на проведення відновлювального ремонту в спірній квартирі, то судом беззаперечно встановлено, що відповідачі з дозволу позивача вселилися в кімнати гуртожитку, які були виділені позивачу, та шляхом проведення реконструкції і перепланування за власні кошти облаштували повноцінну трьохкімнатну квартиру з комунальними послугами загальною площею 65, 60 кв. м. Дана квартира обладнана опаленням, холодним та гарячим водопостачанням, водовідведенням.

В порядку виконання рішення апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2009 року про виселення відповідачів разом з дітьми зі спірної квартири, 31 липня 2012 року державним виконавцем складено акт про виконання рішення в цій частині. Жодних зауважень щодо стану квартири ніким із зацікавлених осіб (а такий складався в їхній присутності) зроблено не було.

Ключі від квартири були передані позивачці по справі.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема в чому полягають винні дії відповідачів, та яка матеріальна і моральна шкода заподіяна ними.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: