23.04.2015 Справа № 363/421/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

ОСОБА_3 липні 2014 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачкою договірних зобовязань по поверненню грошових коштів, у звязку з чим, уточнивши свої вимоги, порушує питання про стягнення заборгованості, інфляційних нарахувань, 3% річних в загальному розмірі 13 140 грн. 90 коп. та судових витрат.

Позивач в суді просив про задоволення позову з викладених у ньому підставах.

Відповідачка позов визнала в повному обсязі.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 грудня 2013 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивач (позикодавець) передав у власність відповідачці (позичальникові) грошові кошти в сумі 11 000 грн., а та зобовязалася у строк до 15 грудня 2013 року повернути позивачу зазначену суму.

На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник написала розписку, в якій йдеться про отримання нею від позикодавця коштів у вказаній сумі.

Відтак грошове зобовязання відповідачки перед позивачем вбачається з розписки, яка підписана відповідачкою, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

В судовому засіданні досліджено оригінал письмової розписки згідно ст. 138 ЦПК України.

Разом з тим одержані кошти у встановлений строк відповідачка не повернула й заходів до цього не вживає.

При вирішенні цієї справи суд зазначає, що згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Невиконання умов, визначених змістом зобовязання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ст. 1050 ЦК України зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж Кодексу.

При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора.

Крім того згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У справі встановлено, що відповідачка договірні зобовязання не виконала, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних згідно ст. 625 ЦК України.

Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить з основної суми заборгованостіза договором позики в розмірі 11 000 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 15 грудня 2013 року по 04 листопада 2014 року в розмірі 1 848 грн. та 3% річних за прострочення сплати грошових коштів за період з 15 грудня 2013 року по 04 листопада 2014 року в розмірі 292 грн. 93 коп.

Розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої сумиє вірним і сумнівів у суду не викликає.

З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене права позивача, яке підлягає захистові, а позов задоволенню.

Крім того, суду представлено документальне підтвердження понесених позивачкою судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача.

08 жовтня 2014 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва розглянуто заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, а тому підстав для стягнення судового збору за подання вказаної заяви не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики від 04 грудня 2013 року в розмірі 11 000 грн., індексу інфляції в розмірі 1 848 грн., 3 % річних в розмірі 292 грн. 93 коп., а також судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 365 грн. 40 коп., витрат на правову допомогу в розмірі 1 250 грн. та витрат повязаних з викликом відповідачки до суду в розмірі 420 грн., а всього 15 176 (п'ятнадцять тисяч сто сімдесят шість) грн. 33 (тридцять три) коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Суддя