Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/897/15-ц
Провадження № 2-зз/711/14/15
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

- головуючого Клочко О.В.

- при секретарі Литовченко О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства БМ банк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом, -

в с т а н о в и в :

29.03.2011 ПАТ БМ Банк звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом.

Ухвалою суду від 18.08.2011 року було вжито заходів забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження права ОСОБА_4 на виїзд за межі України до моменту виконання ним своїх зобовязань за кредитним договором..

03.02.2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову мотивуючи це тим, що згідно із судовою практикою щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, узагальненою Верховним Судом України 01.02.2013 року питання обмеження у виїзді за межі України не може бути розглянуто в порядку забезпечення позову та в його діях не має ухилення від виконання зобовязання, яке в свою чергу було забезпечено іпотекою.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, до початку надав суду заяву, в якій свої вимоги щодо скасування заходів забезпечення позову підтримав, просив заяву задовольнити в повному обсязі, а справу розглянути без позивача та його представника.

Представник позивача в судове засідання не зявився, письмових заперечень не надав, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень які встановлюються законом. Такі обмеження встановлені Законом України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, виключний перелік яких наведений в ч. 1 ст. 6 цього закону.

Вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов'язків.

Тобто для застосування до особи заходів у вигляді обмеження права виїзду за межі України необхідна сукупність двох факторів: рішення суду, яке набрало законної сили, та ухилення особи від виконання цього рішення.

В даному випадку на момент винесення ухвали про забезпечення позову був факт прострочення виконання зобовязань по кредитному договору. Однак рішення суду, яке набрало законної сили, на той час не було. Також у справі не має жодного доказу звернень (ні до ухвалення рішення ні після цього) державного виконавця до суду з поданням про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Докази, подані відповідачем після винесення ухвали, свідчать про те, що, відповідач не ухилявся від виконання власних зобовязань. Так спірне кредитне зобовязання було забезпечено іпотекою нежитлового приміщення (магазину) по вул. Червоноармійська, 4 в м. Сміла. Після виникнення прострочення (27.12.2010 року) відповідач за згодою позивача реалізував предмет іпотеки, в результаті чого заборгованість по кредиту зменшилася зі 102000 до 40735 доларів, тобто більше ніж на 60 %, та були погашені відсотки за період з 2008 по 2010 роки.

При розгляді справи суд встановив, що ухвалою суду відповідача було оголошено в розшук. Відповідачу не було відомо про відкриття виконавчого провадження, оскільки він не проживав за місцем своєї реєстрації. Після явки ОСОБА_5 до органів ДВС виконавче провадження було закінчено, а виконавчий лист з постановою державного виконавця від 19.12.2014 року було повернуто стягувачеві.

Крім цього судом врахована правова позиція Верховного Суду України з цього питання (Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, узагальнена 01.02.2013 року), в якій вказано, що вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону Про виконавче провадження № 606-XIV у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України № 3857-XII).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування.

Та за матеріалами справи,18.08.2011 року під час винесення ухвали про забезпечення позову відповідач в суд не викликався копія ухвали на адресу відповідача судом не направлялася та безпосередньо відповідачу не вручалася. 02.02.2015 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи та зняв копію ухвали суду, а на наступний день до суду була подана заява про скасування заходів забезпечення позову.

За таких обставин, суд вважає, що заява відповідача підлягає до задоволення, а заходи забезпечення позову до скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151 154 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скасувати заходи забезпечення позову з тимчасового обмеження виїзду за межі України, запроваджені щодо ОСОБА_3 за ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.08.2011 року у справі № 2-2000/11.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

ОСОБА_6