Справа № 139/307/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2015 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 1994 року, спільних дітей не мають. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що подружнє життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів. На даний час у нього півроку є інша сім'я. Він не має ніяких почуттів до відповідача, а тому просить розірвати шлюб без надання строку на примирення.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що вона з позивачем жила тридцять років, він взяв її з чотирма малолітніми дітьми, а спільних дітей вони не мали. Восени позивач пішов жити до її свахи, а вона не бажає примирення з ним, хоче лише спокою і аби він повернув все, що викрав з домоволодіння.

Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити.

Так, свідоцтвом (повторним) про укладення шлюбу (а.с. 4) стверджується, що сторони із 15 березня 1994 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.

Позивач у позовній заяві та судовому засіданні обґрунтував свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач визнала її та не заперечила проти розірвання шлюбу. Підтримання та визнання позову сторонами, на думку суду, свідчить про байдужість подружжя до існування їх шлюбу. Суд враховує обставину, що сторони тривалий час (півроку) не спілкуються один з одним, проживають окремо, позивач заявляє, що з іншою жінкою створив сім`ю. З огляду на це суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, оскільки вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 4), відповідач при реєстрації шлюбу своє прізвище ОСОБА_2 змінила на прізвище чоловіка ОСОБА_2. У судовому засіданні відповідач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, отримане у шлюбі.

Керуючись ст.ст. 110, 112, 113 СК України, ст.ст.10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Розірвати шлюб, укладений 15 березня 1994 року у виконкомі Конищівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області за актовим записом № 01 між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після реєстрації розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня його проголошення скарги.

Суддя: ___________