Справа № 569/405/15-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Рівненський міський суд
головуючий Герасимчук М.К.
при секретарі Шкіндер І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Медвар", Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексворд" про визнання договорів недійсними та стягнення грошових коштів та моральної шкоди, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить визнати недійсним договір № 003116 від 18 листопада 2014 року з додатками №003116 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лексфорд", визнати недійсним договір №003116 від 18 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Медвар", стягнути з відповідачів матеріальну шкоду - 5 500 грн. та моральну - 10 000 грн.
В обгрунтування позовних вимог вказує, що 18 листопада 2014 року з ТзОВ "Лексворд" уклав договір № 003116 про отримання позики на умовах діяльності програми "Ренесанс" та з ПП "Медвар" договір № 003116 про надання інформаційних, консультаційних послуг. За пропозицією ОСОБА_2, який діяв від ТзОВ "Лексворд", для підтвердження платоспроможності, ним було сплачено 5 500 грн. для отримання позики в розмірі 50 000 грн. ОСОБА_3 запевнив, що сплачені кошти будуть приєднані до суми кредиту. За умовами договору з ТзОВ "Лексворд", останнє за згодою учасника зобов'язується вчинити від його мені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики. Позивач доводить, що в порушення умов договору відповідачі зобов'язання за договорами належним чином не виконали. Отримавши кошти, не вчиняли будь-яких дій щодо виконання умов договорів, ввели його в оману та не проінформували про ведення господарської діяльності без реєстрації як фінансової установи. Вважає, що договори про надання послуг є недійсними, як такі, що суперечать Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки містять несправедливі для нього умови.
Позивач та представник позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задоволити.
Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи були повідомлені у встановленому порядку. Суд, у відповідності до положень ст. 169 ч. 4 ЦПК України, вважає можливим розгляд справи у відсутності представників відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення, про що не заперечують позивач та його представник.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення.
Судом встановлено, що 18 листопада 2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лексворд" в особі ОСОБА_3 був укладений договір № 003116, згідно якого відповідач зобов'язався надати позивачу послуги, спрямовані на отримання безвідсоткової позики у розмірі 50 000,00 грн., зазначеної у Додатку № 1 до даного договору на умовах Програми "Ренесанс", згідно Додатку №2 до вказаного договору, що є невід'ємними частинами цього договору, базуючись на принципі взаємодопомоги Учасників Програми. Судом також встановлено, що для отримання кредиту позивач 18 листопада 2014 року уклав з ПП "Медвар" в особі того ж ОСОБА_3 договір № 003116 та сплатив на рахунок цього підприємства грошові кошти в сумі 5 500 грн. Згідно даного договору виконавець ПП "Медвар" приймає на себе зобов'язання за обумовлену плату надавати замовнику інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації.
Таким чином, укладені ОСОБА_1 договори з ТзОВ " Лексворд" та ПП "Медвар" не передбачають будь-якої відповідальності цих товариств за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання позивачем позики навіть у разі повної сплати щомісячних платежів. Зі змісту договору з ТзОВ "Лексворд" та додатків до нього випливає, що отримання позики учасником фонду можливе лише за умови виконання всіма учасниками договорів, які укладені з кожним з них, а реалізація права учасника фактично поставлена в залежність від наслідків дій інших учасників фонду.
Отже, суд приходить до висновку, що умови вищевказаних договорів є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків та шкоду споживачеві. Крім того, позивач сплачує кошти не в погашення позики, а за можливість одержання права на отримання грошей в позику, ТзОВ "Лексворд" та ПП "Медвар" без залучення власних коштів формували спілку учасників, за рахунок коштів яких здійснювалася передача права на отримання позики одним з учасників фонду, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми " Ренессанс". Така діяльність ТзОВ "Лексворд" та ПП "Медвар", на думку суду, вводить споживача в оману, оскільки фонди учасників отримання безвідсоткової позики формуються виключно за рахунок внесків інших учасників системи, без залучення коштів цих товариств, а розподіл коштів фонду учасників між самими учасниками являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми і наявність ознак нечесної підприємницької діяльності.
Згідно із ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. До нечесної підприємницької практики відноситься зокрема і будь-яка діяльність, що вводить споживача в оману.
Положеннями п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9, встановлено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, керуючись вищевказаним, можна зробити висновок про те, що вищевказані договори є нікчемними, внаслідок того, що їх недійсність передбачена законом.
Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача за нікчемними договорами від 18 листопада 2014 року одержані на їх виконання кошти в сумі 5 500 грн.
Положення ст. 23, 227 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї та близьких родичів.
Суд частково задовольняє позовні вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди з урахуванням положень п.п. 9, 17-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зі змінами та у відповідності до статей 23, 1167 ЦК України: розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру правопорушення, з урахуванням характеру, обсягу і глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин - стану його здоров'я, істотності вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судом враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Враховуючи викладене, суд вважає переконливими докази позивача щодо завдання йому моральної шкоди протиправністю дій відповідачів щодо введення в оману та невиконання взятих на себе зобов'язань. Дії відповідачів є грубим порушенням конституційних прав позивача як споживача і такі дії змусили позивача докладати додаткових зусиль, звертатися до суду за поновленням цих прав, що спричиняло йому моральні страждання.
Враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, відшкодування моральної шкоди слід визначити в розмірі 5 000,00 грн.
Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому на користь держави з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.
На підставі ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 227 ЦК України, ст. 4, 19, 22, Закону України "Про захист прав споживачів", керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задоволити частково.
Визнати недійсним договір про надання послуг № 003116 від 18 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лексворд".
Визнати недійсним договір №003116 від 18 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Медвар".
Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексворд" та Приватного підприємства "Медвар" на користь ОСОБА_1 сплачений ним грошовий внесок у розмірі 5 500 (п'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп.
Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексворд" та Приватного підприємства "Медвар" на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексворд" та Приватного підприємства "Медвар" на користь держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано за письмовою заявою відповідачів протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий -