Справа № 202/2727/14-ц
Провадження 2/0202/225/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 травня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.

при секретарі Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко Віолетта Вячеславівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталія Анатоліївна, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання недійсним нікчемного правочину, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у лютому 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В ході розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнювалися та визначалися сторони по справі ( т.2 а.с.2-6, т.2 а.с. 86-87, т.2 а.с. 125-130). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві, уточненій позовній заяві від 30 грудня 2014 року посилався на те, що він ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_10. ІНФОРМАЦІЯ_3 року його батько ОСОБА_9 помер, заповіту батько не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина, і він, як спадкоємець за законом першої черги після померлого батька, у встановлений законом шестимісячний строк, звернувся до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого батька. Окрім нього, спадкоємцем першої черги після померлого батька, який у встановленому законодавством порядку прийняв спадщину, була його мати - ОСОБА_10, яка прийняла спадщину відповідно до вимог п.3 ст.1268 ЦК України, так як на час смерті батька фактично проживала з ним за однією адресою.

Спадковим нерухомим майном після смерті його батька ОСОБА_9 є 1/2 частка квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на праві спільної сумісної власності разом з дружиною, матір'ю позивача ОСОБА_10.

Інші спадкоємці першої черги після померлого ОСОБА_9 (ОСОБА_5 - син та ОСОБА_6 - донька) з заявами до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, не зверталися - відповідно вважаються такими, що спадщини після померлого батька не прийняли.

Таким чином вбачається, що після смерті його батька ОСОБА_9 спадкове майно, яке складалося з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, прийняли два спадкоємця за законом першої черги: він, як син померлого, у розмірі - ? частки квартири та мати позивача та жінка померлого - ОСОБА_10 у розмірі - ? частки квартири.

За таких обставин права на 3/4 частки спірної квартири стали належати його матері ОСОБА_10.

Спадщину після померлого свого чоловіка ОСОБА_10 прийняла, але оформити та зареєструвати право власності на успадковане нерухоме майно після смерті чоловіка ОСОБА_9 не встигла.

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Спадкоємцями першої черги після померлої ОСОБА_10 є її діти - він позивач, ОСОБА_1, ОСОБА_5 (син) та ОСОБА_6 (донька).

Усі вони звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Спадкоємиця ОСОБА_6 після цього відмовилася від спадщини після померлої матері на користь ОСОБА_5.

Враховуючи, що спадкоємці однієї черги успадковують майно у рівних частинах то він успадковує після померлої матері 1/3 спадкового нерухомого майна, що дорівнює 1/4 частки спірної квартири.

А з урахуванням успадкованої після смерті батька частки у розмірі ? позивачу повинна відійти частина у розмірі 1/2 частки спірної квартири.

07 лютого 2014 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_11 звернулася до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після померлої матері ОСОБА_10, але їй державним нотаріусом Леон І.О. було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв'язку з тим, що у позивача відсутні право встановлювальні документи на спадкове майно - спірну квартиру. Відмова нотаріуса оформлена Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.02.2014 р.

За таких обставин позивач був вимушений визнавати свої права на успадковане нерухоме майно у судовому порядку. А задля цього у нього виникла необхідність подавати суду певні докази для обґрунтування своїх вимог. З цією метою було здійснено звернення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 з'ясувалося, що відносно спадкового нерухомого майна (спірної квартири) 19.08.2013 року було укладено правочин - договір купівлі продажу, який укладений між продавцем ОСОБА_10 та покупцем ОСОБА_3. Цей Договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Златовою Наталією Анатоліївною та зареєстрований нею у реєстрі за номером 5098. Також цим же нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

/

Вважає, що зазначений Договір купівлі-продажу від 19.08.2013 р. є нікчемним правочином та може бути визнаний недійсним з огляду на наступне: так у договорі від 19.08.2013 р. у якості продавця від імені ОСОБА_10 діяв ОСОБА_4. Як зазначено в договорі він діяв на підставі довіреності, виданої ОСОБА_10 та посвідченої 20.06.2013 року консулом Генерального консульства України в м. Мюнхені - Німеччина, номер в реєстрі 1186/2013. Але це не відповідає дійсності. Такого не могло бути. Довіреність є підробленою та фальшивою. ОСОБА_10 видати цю довіреність не могла фізично, бо станом на зазначену у довіреності дату її видачі та посвідчення - 20.06.2013 р., вона вже не була живою, бо померла майже 7 місяців до цього, а саме ще ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Також, після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 р. спадкоємці, які прийняли

спадщину, не переоформлювали на себе успадковані ними права на квартиру та не реєстрували їх у державному реєстрі прав на нерухоме майно. А тому, згідно відомостей реєстру прав власності, ведення якого на той час на підставі делегованих повноважень здійснювало ДМБТІ, як власник квартири була зареєстрована не тільки ОСОБА_10 одноосібно, як неправомірно зазначено в договорі, а власниками були зареєстровані дві особи - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яким квартира належала на праві спільної сумісної власності. Тобто, договір від 19.08.2013 року є нікчемним, а надані нотаріусом суду копії документів, які послугували підставою його укладення - підробленими.

За фактами підробки документів та шахрайського заволодіння нерухомим майном правоохоронними органами було порушено декілька кримінальних справ, які станом на грудень 2014 року об'єднані в одне кримінальне провадження № 0004656.

Як також стало відомо позивачу, квартира швидко була перепродана, вірогідно з метою набуття статусу добросовісного набувача. Так, на підставі нікчемного договору від 19.08.2013 року 19.11.2013 року було укладено ще один договір купівлі продажу спірної квартири АДРЕСА_1. На цей раз покупець за договором від 19.08.2013 року - ОСОБА_3 продав квартиру ОСОБА_2.

Цей Договір від 19.11.2013 року був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Шрамко Віолеттою В'ячеславівною. Цим же нотаріусом було проведено і державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2.

Дійсно, вважає, що за вищезазначених обставин ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири, але таким добросовісним набувачем, у якого позивач може витребувати своє майно з чужого незаконного володіння. Просив суд: визнати недійсним нікчемний правочин - договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 19.08.2013 р., укладений між продавцем ОСОБА_10 в особі представника ОСОБА_4, діючого на підставі довіреності, посвідченої 20.06.2013 консулом Генерального консульства України в Мюнхені, реєстровий номер 1186/2013, з однієї сторони, та покупцем ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_14, діючим на підставі довіреності, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., реєстровий номер № 5098; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року; витребувати ? частку квартири АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_2 та стягнути із відповідачів судові витрати по справі.

В судовому засіданні представники позивача підтримали уточнені позовні вимоги на наполягали на їх задоволені.

Представник відповідачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Вказала, що предмет позову по першій заявленій вимозі - об'єкт нерухомості: квартира АДРЕСА_1, а для розгляду другої, третьої та четвертої вимог необхідно визначитися з розміром частки квартири, право позивача ОСОБА_1 на які він вважає порушеним та право на звернення за захистом яких він надав своєму представнику ОСОБА_11

Відносно вимог про визнання права власності в порядку спадкування на 1/4 частку квартири після смерті батька та 1/4 частку після смерті матері. Тоді як згідно довіреності позивача ОСОБА_1, на підставі якої його представником ОСОБА_11 заявлені та підписані позовні заяви, представнику надані повноваження щодо оформлення його спадкових прав після смерті матері ОСОБА_10 та тітки ОСОБА_15 та у цьому зв'язку вести від його імені справи в усіх судових установах. Що свідчить про те, що повноваження щодо захисту його спадкових справ після смерті батька позивачем своєму представнику не надавались, отже в цій частині позовні вимоги заявлені представником з перевищенням наданих їй повноважень. Вказала на відсутність обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним нікчемного правочину - договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2013 року, укладеного між продавцем ОСОБА_10 та покупцем ОСОБА_3 також на відсутність обґрунтування доводів про те, що довіреність, посвідчена 20.06.2013 року від імені ОСОБА_16 ОСОБА_4 є нікчемним правочином. Також звернула увагу на відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на частку квартири в порядку спадкування та відсутність правового та фактичного обґрунтування витребування ? частки квартири у добросовісного набувача. Просила суд в задоволені позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_17 в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомив.

Судом було здійснено оголошення про виклик в судове засідання відповідачів через публікацію в пресі газеті «Вісті Придніпров'я» від 12.03.2015 року за №19-20 (1614-1615).

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко В.В. в судове засідання не з'явився. Відповідно до заяв просила суд розглядати справу за її відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Н.А. в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить відмітка про вручення.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя 25 жовтня 1958 року в Амур Нижньодніпровському відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_9, актовий запис 1106. Прізвище дружини після одруження ОСОБА_9 ( т.2 а.с. 8).

Згідно до архівного свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради 26.12.1996 р., згідно з розпорядженням від 26.12.1996 року №3/2849-96 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» у реєстрову книгу за №143 п-4, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ( т.1 а.с. 48-50) .

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (т.1 а.с.10). Спадкоємцями першої черги після його смерті є: дружина ОСОБА_10, син ОСОБА_1, син ОСОБА_5, дочка ОСОБА_6.

Відповідно до спадкової справи заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 21.05.2010 року після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року з заявою про прийняття спадщини звернувся: син ОСОБА_1. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося ( т.1 а.с. 187-194) .

Згідно до Довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки від 26.01.2015 року № 1084 ОСОБА_9, 1927 року народження був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 15.08.1977 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, знятий з реєстрації 12.01.2010 року; ОСОБА_10, 1930 року народження була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 12.06.1973 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, знята з реєстрації 28.05.2013 року ( т.2 а.с. 174).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року ( т.1 а.с.11).

Спадкоємцями першої черги після її смерті є: син ОСОБА_1, син ОСОБА_5, дочка ОСОБА_6.

Відповідно до спадкової справи заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22.05.2013 року після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року з заявою про прийняття спадщини звернувся: син ОСОБА_1, син ОСОБА_5. Від доньки ОСОБА_6 надійшла заява про відмову від одержання спадкового майна на користь сина померлої ОСОБА_5. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося ( т.1 а.с. 179-186) .

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07 лютого 2014 року, державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І.О. відмовлено ОСОБА_11, яка діє за довіреністю від імені громадянина України ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій - у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно ( т.2 а.с.9).

Згідно до договору купівлі-продажу від 19 серпня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 5098, ОСОБА_10, від імені якої діє представник по довіреності посвідчений консулом Генерального консульства України в Мюнхені, Німеччина, 20.06.2013 року за реєстровим номером 1186/2013 ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_14, діючим на підставі довіреності, купив квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.129-130).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.11.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко В.В., зареєстрованим у реєстрі за № 2068 ОСОБА_3, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_14 продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.69).

Згідно до Довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки від 26.01.2015 року № 1084 в квартирі АДРЕСА_1 з 17.04.2014 року зареєстровані ОСОБА_2, основний квартиронаймач та її син ОСОБА_22, 2003 року народження ( т.2 а.с.174) .

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Індустріальному управлінні праці та соціального захисту населення та отримує допомогу на дитина інваліда та допомогу на дітей одиноким матерям на сина: ОСОБА_22, 2003 року народження ( т.2 а.с.145).

Подаючи даний позов позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним нікчемний правочин - договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19.08.2013 року, укладений між продавцем ОСОБА_10 в особі представника ОСОБА_4, діючого на підставі довіреності, посвідченої 20.06.2013 року консулом Генерального консульства України в Мюнхені, реєстровий номер 1186/2013, з однієї сторони, та покупцем ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_14, діючого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., реєстровий номер № 5098 від 31.07.2013 року.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам державним і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітнім чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) .

П. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

При наявності спору судом може розглядатися вимога про встановлення нікчемності правочину, однак такий позов позивачем не заявлявся.

Доказуючи нікчемність договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2013 року позивач посилається на частину 2 ст. 228 ЦК України, вказуючи, що правочин укладений з порушенням публічного порядку.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Позивачем такий доказ суду не надано, а сам факт наявності кримінального провадження не доказує факт протиправного заволодіння спірною квартирою, з наявних у справі копія постанов та листів взагалі не вбачається, за якими фактами відкрито кримінальне провадження. Інших письмових, речових доказів, пояснень свідків позивачем не надано. Крім того позов про визнання довіреності недійсним правочином та його правове обґрунтування в поданій позивачем заяві відсутній.

Виходячи із вищевикладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним нікчемного правочину.

Позивачем заявлені вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Однак, як вбачається із довіреності позивача ОСОБА_1, на підставі якої його представником ОСОБА_11 заявлені та підписані позовні заяви, представнику надані повноваження щодо оформлення його спадкових прав після смерті матері ОСОБА_10 та тітки ОСОБА_15 та у цьому зв'язку вести від його імені справи в усіх судових установах, що свідчить про те, що повноваження щодо захисту його спадкових справ після смерті батька позивачем своєму представнику не надавались, отже суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги заявлені представником з перевищенням наданих їй повноважень, а тому задоволенню не підлягають. Це підтверджується також тим, що до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори представник зверталася лише для отримання свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування після смерті матері і постановою від 07.02.2014 року в видачі такого свідоцтва було відмовлено. Відмова нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування після смерті батька суду не надана.

Щодо заявлених позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Як вбачається із матеріалів справи у суду наявні дві копії свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1996 року на квартиру АДРЕСА_1, видані виконкомом міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 26 грудня 1996 року № 3/2849-96, в одному з яких, виданому КП «ДМБТІ» на підставі архівної копії, вказано два співвласника - ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (т.1 а.с. 50), в іншому, виданому на підставі оригіналу, який зберігається в справі приватного нотаріуса Златової Н.А., вказано один власник ОСОБА_10 ( т.1 а.с. 152).

Позивач просить визнати за ним право власності на частку квартири в порядку спадкування на підставі копії свідоцтва про право власності, виданого КП «ДМБТІ» на підставі архівної копії, де вказано два співвласника - ОСОБА_10 та ОСОБА_9

В той же час свідоцтво, належним чином підписане, засвідчене печатками управління житлового печатками виконкому міської ради та ДМБТІ, оригінал якого знаходиться в справах приватного нотаріуса, позивачем не оспорюється.

А тому виходячи із вищевикладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову.

Позивачем заявлено вимогу про витребування 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_2.

Та обставина, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем визнається позивачем та його представником, отже відповідно до положень частини 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, як обставина визнана сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 388 ЦК України власник має право витребувати від добросовісного, набувача у наступних випадках:

якщо воно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

1)
якщо воно було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

2) якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно роз'яснень пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року до вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). В пункті 26 вищеназваної постанови Пленуму роз'яснюється, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Ні одна з трьох умов вичерпного переліку, передбачених в законі, при розгляді справи не встановлена.

Заявлені позовні вимоги витребування ОСОБА_1 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_2 зачіпаються житлові права та інтереси неповнолітнього ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_5, інваліда дитинства, оскільки погіршує та обмежує його житлові умови.

Судом встановлено, що вказана квартира є єдиним місцем проживання сім'ї ОСОБА_2, яка складається з відповідачки та її неповнолітнього сина ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_2 є матір'ю, яка одна виховує та утримує неповнолітнього хворого сина - інваліда дитинства.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001 року діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» № 2623-ІУ від 02.06.2005 року держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчинені правочинів щодо нерухомого майна та визнає неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, попередня згода повинна бути надана щодо будь-яких правочинів стосовно житлових приміщень, право власності на які, або право користування якими мають діти.

Органи опіки та піклування не надали своєї згоди на витребування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, право на користування якою має неповнолітній ОСОБА_22, 2003 року народження.

Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачу відмовлено в визнанні права власності на ? частку спірної квартири, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині позову та вимушений в задоволені позову відмовити в повному обсязі .

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з позивача на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 499 грн. 70 коп.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» ст.ст.203,207, 213,215,228,316,317,321,388, 396,1218,1268,1296,1297 ЦК України, ст.ст.3, 7, 11, 15 , 58, 59,60,88,169, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко Віолетта Вячеславівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталія Анатоліївна, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання недійсним нікчемного правочину, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння- відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 499 грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар