Справа № 381/1053/15ц Головуючий у І інстанції Зуй Т.С.
Провадження № 22-ц/780/3633/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 57 22.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Верланова С.М., Голуб С.А.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна,-

встановила:

у березні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що їй належить квартира АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 13.10.2014 року з метою забезпечення позову ОСОБА_2 до неї про стягнення боргу, було накладено арешт на її квартиру.

Рішенням суду від 27.10.2014 року в рахунок погашення боргу з неї було стягнуто 252594 грн. На виконання рішення нею 27.02.2015 було перераховано на ім.»я стягувачки вказану суму, оскільки вона не має заборгованості по сплаті боргу, рішення суду виконане в повному обсязі. Тому просить зняти арешт з належної їй квартири.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року позов задоволено.

Скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1, який зареєстровано в єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №730991 від 13.10.2014 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року, а провадження по справі закрити. Зазначила, що рішення в незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Також зазначила, що рішення прийняте без повного з»ясування всіх обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі договору дарування від 24.06.2005 року позивачу належить квартира АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 30.09.2014 року з метою забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 27.10.2014 року позов ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 221 000 (двісті двадцять одна тисяча гривень), що еквівалентно 17000 доларів США та 28 928 (двадцять вісім тисяч дев»ятьсот двадцять вісім) гривень, що еквівалентно 1600 Євро., а також 2 621 грн. судових витрат, всього: 252549 грн.

Постановою ДВС Фастівського МРУЮ від 13.10.2014 року було відкрите виконавче провадження з виконання ухвали від 30.09.14 року та накладено арешт на квартиру, що належить ОСОБА_3

Як свідчить постанова головного державного виконавця ВДВС Фастівського МРУЮ від 02.03.2015 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/381/1450/14 від 06.02.2015 року закінчено у зв»язку з фактичним виконанням боржником грошового зобов»язання.

Згідно ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Таким чином із матеріалів справи вбачається що на час ухвалення постанови про накладення арешту майна боржника ОСОБА_3 державним виконавцем ВДВС Фастівського МУЮ від 13.10.2014 р. у ВП №45022469 були визначені законом, ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» підстави.

Зняття арешту та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, проводиться у зв»язку із завершенням виконавчого провадження відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» та у відповідності до ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. (ч.1 ст.15 ЦК України).

З урахуванням положень статей 55,124 Конституції України та відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України і ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, проте лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а юрисдикція судів поширюється на всі відносини, що мають правовий характер.

Відповідно до приписів ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором.

Згідно діючого законодавства, зокрема ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» пред»явити позов про звільнення майна з-під арешту мають лише особи, які не є учасниками виконавчого провадження, та лише у випадках передбачених Законом.

В інших випадках захист прав боржника здійснюється на підставі та у спосіб, встановлений розділом 7 ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Так, згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Отже, якщо позивач ОСОБА_3, як боржник у виконавчому провадженні вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, який, наклавши арешт на момент наявності заборгованості за виконавчим документом, не вжив заходів щодо зняття арешту з цього майна після погашення всієї суми заборгованості, порушено його права чи свободи, то він має право звернутися до суду із скаргою у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що позивачкою обраний невірний спосіб захисту порушеного права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись: ст.ст.303,307,309,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна,відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді