Справа №471/102/15-ц 18.03.2015 18.03.2015 18.03.2015
Провадження № 22-ц/784/828/15 Головуючий першої інстанції:Марценюк С.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання: Шпонарською О.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»

на ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2015 року, постановлену за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Одночасно ОСОБА_3 просив суд вжити заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу в межах суми позовних вимог в розмірі 189000грн.

Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2015 року заяву задоволено, вжито заходи щодо забезпечення позову: накладено арешт на грошові кошти в сумі 189000 грн.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» просить вказану ухвалу суду скасувати, посилаючись на її невідповідність діючому законодавству, а також порушення інтересів відповідача у разі застосування забезпечення позову.

У запереченні на апеляційну скаргу позивач вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги і просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» (лізингодоавець) і ОСОБА_3 (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого відповідач має придбати та передати позивачеві транспортний засіб.

Вважаючи даний договір недійсним як укладений з порушенням законодавства, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені і зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, задовольняючи заяву про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позовних вимог, суд вважав, що для цього є всі передбачені законом підстави.

Із заявлених позовних вимог вбачається, що дійсно між сторонами має місце реальний спір і до позову додані документи на підтвердження наявності спірних правовідносин. Позовні вимоги носять матеріальний характер. Враховуючи зміст пред'явлених позовних вимог, які виникли в зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе майнових зобов'язань, є обґрунтованим припущення, щодо незадовільного майнового стану відповідача, в зв'язку з чим є підстави вважати, що майно у вигляді грошових коштів, яке є в наявності на час пред'явлення позову, може бути зменшено в об'ємі або зникнути.

За вказаних обставин, вид та спосіб забезпечення позову, обраний судом відповідає об'єму заявлених вимог, та положенням ст. 152 ЦПК України.

За вказаних обставин відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

Крім того, по даній справі судом ухвалено остаточне рішення від 25 лютого 2015 року, яким позовні вимоги задоволено (а.с. 74-76). В разі не набрання вказаним рішенням законної сили питання щодо забезпечення позову, має бути вирішено в порядку встановленому ч. 6 ст. 154 ЦПК України.

Не можна прийняти доводи викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що питання про забезпечення позову неправомірно в порушення принципу змагальності, розглянуто без участі представника відповідача, оскільки таке право суду надано положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Вимоги до заяви про забезпечення позову визначені положеннями ч. 2 ст. 151 ЦПК України, а саме у заяві повинно бути зазначено причини забезпечення позову, вид забезпечення позову та інші відомості, потрібні для вирішення даного питання.

Позивач подав до суду письмову заяву, в якій змістовно та обґрунтовано зазначив всі обставини, відповідно до вимог визначених в наведеному законі.

За такого, у районного суду відсутні були підстави для застосування положень п. 8 ст. 153 ЦПК України, про що зазначено в апеляційній скарзі.

Також, посилання в апеляційній скарзі на порушення господарської діяльності відповідача, а також можливість порушення прав третіх осіб не заслуговують на увагу, та як відповідачем на підтвердження вказаного доводу в апеляційній скарзі не наведено будь-якого обґрунтування, тобто яким чином вказане забезпечення позову може вплинути на господарську діяльність чи порушити права яких осіб, до того ж не надано і відповідних доказів в порушення положень ст. 60 ЦПК України.

Інших доводів , які б вплинули на висновки викладені в даній ухвалі в апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Судді: