АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5011/15 Справа № 208/7666/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
Категорія 53
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Макарова М.О., Лисичної Н.М.

при секретарі Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпродзержинського Індустріального коледжу державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» - про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неврахування наданих нею доводів та доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, доводи скарги, вважає, що рішення повинне бути скасоване, а позов частково задоволений, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 серпня 1985 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу в Дніпродзержинський індустріальний коледж, нині Дніпродзержинський Індустріальний коледж державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» (далі Коледж)- лаборантом. 01.09.2000- переведена на посаду викладача соціально-гуманітарних дисциплін, а 01.09.2008. переведена на посаду завідуючої економічним відділенням (відділення економіки і права).

Як вбачається з наказу № 84-о про зміни в організації виробництва і праці та майбутнє звільнення працівників від 25 червня 2013 року з 31 серпня 2013 року мало бути скорочено чотири штатні одиниці викладачів та завідувач відділенням економіки та права у звязку зі зменшенням контингенту студентів спеціальностей економіки і права.

26 червня 2013 року позивачку було повідомлено про майбутнє звільнення та запропоновано переведення на посади лаборанта з окладом 1172 грн., старшого лаборанта з окладом 1182 грн., інспектора з окладом 1182 грн., фахівця І категорії з окладом 1474 грн., методиста, від яких вона відмовилась у звязку з погіршенням умов праці.

Відповідно до наказу № 106-к про звільнення у звязку із скороченням штату від 03 вересня 2013 року ОСОБА_2 звільнено з посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи у позові про поновлення на роботі, райсуд виходив з того, що позивачка не надала доказів на спростування доводів відповідача та вважав, що її доводи про порушення відповідачем вимог ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпПУ є безпідставними.

Такі висновки протирічать встановленим дійсним обставинам, наданим доказам та вимогам закону.

Так, згідно ст.. 235 КЗпП України працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, у разі звільнення без законної підстави або на незаконного переведення на іншу роботу.

Статею 42 КЗпП України передбачено переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві.

Відповідно до вимог ст.49-2 КЗпПУ- одночасно з попередженням про звільнення у зв*язку із змінами в організації виробництва і праці власник пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України - звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1,2,6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Відповідач порушив вимоги зазначених норм закону.

Доведено, що 28 серпня 2013 року ОСОБА_2 було подано заяву з проханням перевести її на посаду викладача. Заява відповідачем не була задоволена з підстав, що на момент звернення резерву педагогічного навантаження не було.

Між тим, як видно із матеріалів справи, в тому числі, штатного розкладу, є встановленою та обставина, що станом на 26 червня 2013 року та по 30 серпня 2015 року була вільною посада викладача механічних дисциплін на 0,75 ставки, яка всупереч вимогам ч. 2 ст. 40 КЗпП України не була запропонована позивачці.

Між тим, суд не дав в рішенні належної оцінки тим обставинам, що відповідач не лише не запропонував позивачці, а відмовився задовольнити її заяву та перевести її на посаду викладача коледжу, що була вакантною на час попередження про майбутнє вивільнення та яка відповідала виконуваній роботі у коледжі на час вивільнення, рівню освіти та педагогічному досвіду позивачки.

Залишено судом без уваги, що ОСОБА_2 має дві вищі освіти, закінчила Дніпродзержинський державний технічний університет, має кваліфікації інженера-викладача машинобудівних дисциплін та менеджера-економіста. З 19 серпня 1985 року працювала лаборантом та одночасно викладала в коледжі механічні дисципліни. З 1 вересня 2000 року працювала викладачем коледжу та до звільнення викладала економічні дисципліни.

ЇЇ загальний стаж роботи в коледжі складає 20 років і 6 місяців.

Як завідуюча відділенням економіки і права з 01 вересня 2008 року керувала роботою викладачів відділення та викладала у коледжі економічні дисципліни та мала педагогічне навантаження в 2013 році 360 годин.

Наказом по коледжу № 45-о від 11 травня 2007 року позивачці встановлена кваліфікація «спеціаліст вищої категорії».

За наведених обставин позивачка мала повне право претендувати на вакантну посаду викладача коледжу за обома напрямками як викладач механічних дисциплін та як викладач економічних дисциплін.

Однак, 30 серпня 2013 року відповідач видав наказ № 98-к про повернення до роботи з декретної відпустки лаборанта ОСОБА_3 та про переведення її на вакантну посаду викладача механічних дисциплін на 0, 75 ставки, яка на відміну від позивачки, працює в коледжі лише 4 роки, має педагогічний стаж близько 2 років та освіту «інженер обладнання харчової промисловості».

Суд в рішенні вищезазначеній обставині оцінки не дав, зробив висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Таким чином, встановлено порушення адміністрацією Коледжу вимог ст. 40ч.2, 42, 49-2 КЗпПУ.

За наведених обставин у відповідності до правил ст. 235ч.1,2, 237-1 КЗпПУ позивачка підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, а рішення - скасуванню.

Згідно довідок, наданих відповідачем, про розмір середнього заробітку позивачки встановлено, що повними відпрацьованими є грудень 2010р та січень 2011р. (а.с.163) із загальною кількістю робочих днів-42, середньомісячною зарплатою- 3 682.80грн. та середньоденною заробітною платою -167,41грн.

Загальна кількість днів прогулу з моменту звільнення: з 03.09.2013. - 507днів.

Загальна сума заробітку за час вимушеного прогулу складає- 84 871,80грн. ( 167.41 х 507). Згідно наданих позивачкою довідок про її доходи за період після звільнення : з грудня 2013р. по серпень 2015р. на іншій роботі в Дніпродзержинському комерційному технікумі ДДТУ- загальна сума доходу складає 69 080,21грн. За мінусом цієї суми з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 15 792грн. ( 84 871,80 69 080,21).

Враховуючи усі встановлені обставини справи, вимоги закону, характер та тяжкість понесених позивачкою моральних переживань в результаті незаконного звільнення, розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, - 600 грн. - є таким, що відповідає цим переживанням. В іншій частині вимог щодо моральної шкоди слід відмовити.

На підставі ст. 235 КЗпПУ рішення в частині поновлення на роботі та стягнення місячного заробітку- в сумі 3 682.80грн. підлягає негайному виконанню.

Згідно правил ст.88 ЦПКУ на користь держави з Коледжу підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 705,20грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309п.п.3,4 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу та позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року скасувати.

Поновити ОСОБА_2 на посаді завідуючої відділення економіки і права Дніпродзержинського Індустріального коледжу державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет».

Стягнути з Дніпродзержинського Індустріального коледжу державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу в розмірі 15 792, 00 грн..

Стягнути з Дніпродзержинського Індустріального коледжу державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 600, 00 грн..

Стягнути з Дніпродзержинського Індустріального коледжу державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» на користь держави судовий збір у розмірі 1 705, 20 грн..

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі, стягнення середньої заробітної плати у розмірі платежу за один місяць у сумі 3 682, 80 грн..

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: М.О. Макаров

ОСОБА_4