Номер провадження: 22-ц/785/2206/15
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Плавич Н.Д.

при секретарі - Павлючук Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Головного управління Держземагенства в Одеській області і Управління містобудування та аріхтектури Білгород-Дністровської міської ради на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області провстановлення факта належності земельної ділянки, встановлення факта прийняття спадщини і визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

01.10.2014 року, ОСОБА_2 звернулась із позовом про встановлення факта належності земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, встановлення факта прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки і визнання за нею права власності на земельну ділянку у порядку спадкування.

Позов обгрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат позивачки по матері- ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_1. У встановлений законом строк, позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Посилаючись на те, що вона є спадкоємцем після смерті брата, просила позов задовольнити.

Представник Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі-Селищна рада) не приймав участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.11.2014 року позов задоволено: суд встановив факт належності земельної ділянки ОСОБА_3, встановив факт прийняття позивачкою спадщини у вигляді спірної земельної ділянки і визнав за позивачкою право власності на земельну ділянку.

В апеляційній скарзі заступник прокурора просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення судом вимог ст. ст. 1216, 1218, 1225 ЦК України і ст. 116 ЗК України.

Сторони не з'явились у засідання колегії суддів.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Позивачка просила встановити факт належності земельної ділянки 0,06 га по АДРЕСА_1 її брату ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а також встановити факт прийняття нею спадщини у вигляді спірної земельної ділянки після смерті брата і визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку (а.с.2-4).

У суді виник спір з приводу встановлення юридичного факту і спадкування за законом земельної ділянки, який регулюється нормами ЦК України, ЗК України та ЦПК України.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1225 ч.1 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавець/ до інших осіб /спадкоємців/. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

При цьому, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Право власності або право постійного користування не земельну ділянку виникає після одержанням її власником або користувачем документа, державного акта, що посвідчує право власності або право користування та його державної реєстрації (ст.ст. 125 ч.1, 126 ч.1 ЗК України у редакції станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, день смерті спадкодавця).

Встановлено, що рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 22.12.2005 року № 1832 дано згоду ОСОБА_3на розробку проекта землеустроя щодо відведення земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинка, господарських будівель у власність. (а.с.16).

Зазначеним рішенням ОСОБА_3 зобов'язано надати у строк до 01.05.2006 року матеріали проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки на розгляд у селищну раду.

У визначений строк проект землеустрою надано не було.

Затоківська селищна рада не приймала рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3помер (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_3, позивачка і ОСОБА_4 /сестра та брат спадкодавця/ успадкували житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 (а.с.56,57).

На час відкриття спадщини /27.08.2007 року/ у ОСОБА_3 були відсутні правовстановлюючі документи, а саме: державний акт про право власності чи державний акт про право користування земельною ділянкою площею 0,6 га по АДРЕСА_1 або правовстановлюючий документ на земельну ділянку, набуту у власність за цивільно-правовою угодою чи на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Зважаючи на те, що набуття права власності на земельну ділянку з переходом права власності на земельну ділянку у порядку спадкування можливе у разі ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки, виготовлення технічної документації на земельну ділянку,визначення меж земельної ділянки у натурі, погодження меж із суміжними землекористувачами та землевласниками, одержання державтного акта на землю, реєстрації права власності на земельну ділянку, а у даному випадку зазначені вимоги спадкодавцем за його життя не були дотримані, у розумінні ст. 1216 ЦК України, у спадкоємців ОСОБА_3 не виникло право власності на спірну земельну ділянку.

Крім того, також не підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку щодо якої спадкодавцем розпочато але не завершено процедуру приватизації.

За змістом ст. 256 ч.3 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Підстави набуття права власності або права користування земельною ділянкою визначені законом - ст. 116 ЗК України.

За таких обставин, факт належності земельної ділянки фізичній особі не підлягає встановленню у судовому порядку.

Зважаючи на те, що вимоги позивачки не грунтуються на законі, колегія суддів відмовляє у позові за необгрунтованістю вимог.

Заперечення позивачки на апеляційну скаргу із посиланням на те, що прокурор не є учасником процеса і не зазначив у скарзі чим саме порушуються охоронюваний законом інтерес держави у даній справі - не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 121 Конституції України, ст. ст. 5, 36-1 Закону України "Про прокуратуру", на прокуратуру покладається представництво інтересів у тому числі держави, при цьому представництво полягає у здійсненні прокурором від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави, а підставою представництва є наявність порушень чи загороза порушень інтересів держави. Прокурор, обираючи форму представництва, визначає у чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави й обгрунтовує необхідність її захисту.

У даному випадку прокурор обгрунтував необхідність захисту інтересів органу місцевого самоврядування із посиланням на ст.ст. 10, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" та ст. 122 ЗК України, а також інтересів державни в особі Головного управління Держземагенства в Одеській області та Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровського міської ради із посиланням на п.п.4.11,4.13,4.14 Положення про Головне управління Держземагенства

України в Одеській області і ст. 186-1-1 ЗК України.

Оскільки регулювання земельних відносин з порушенням законодавства України, у даній справі, спричиняє державі і територіальній громаді економічні збитки, перешкоджає здійсненню передбаченого Конституцією України права власності територіальної громади на землю, тягне нераціональне використання земель і спричиняє збитки, зазначені обставини обумовлюють необхідність представництва прокурорм інтересів держави в особі Затоківської селищної ради, Головного управління Держземагенства і Управління містобудування та архітектури.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про задоволення позову, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, а рішення суду скасовує з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Головного управління Держземагенства в Одеській області і Управління містобудування та аріхтектури Білгород-Дністровської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у позові до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту належності земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_1, встановлення факту прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Н.Д. Плавич

Г.Я. Колесніков