АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1905/15 Головуючий 1 інстанції - Александрова Н.В.
Справа № 428/6446/13-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кружиліної О.А.,

суддів колегії - Кіся П.В.,Макарова Г.О.,

за участю секретарів - Сементовської О.М., Шалімової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_3

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 2014 року та на додаткове рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 січня 2015 року

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Східукрторг» в особі Сєвєродонецької філії № 9 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна, -

в с т а н о в и в :

12 серпня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ТОВ «Східукрторг» в особі Сєвєродонецької філії № 9, в якому після уточнення просив визнати недійсним договір купівлі-продажу спірного автобусу від 18.07.2012 року, оформлений шляхом видачі довідки-рахунку від 18.07.2012 року ДПІ 412733; застосувати наслідки недійсності правочину, а саме зобов'язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 повернути йому спірний автобус.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в травні 2011 року він зняв зі свого банківського рахунку свої особисті кошти, які копив впродовж тривалого часу, та купив за ці кошти пасажирський автобус «SKANIA K 113 TLA». В червні 2011 року він зареєстрував спірний автобус за місцем свого мешкання у ВРЕР м.Стаханова УДАІ УМВСУ в Луганській області, про що йому 07.06.2011 року було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, а також державні номерні знаки.

Автобус він придбав, так як планував займатися підприємницькою діяльністю з надання послуг перевезення пасажирів.

Оскільки для здійснення підприємницької діяльності йому необхідно було вирішити організаційні питання, то він 07.06.2011 року видав ОСОБА_3 довіреність, якою уповноважив її бути його представником з питань, пов'язаних з вчиненням правочинів щодо експлуатації та продажу належного йому автобусу, так як ОСОБА_3 зареєстрована у якості приватного підприємства та зареєструвала на своє ім'я туристичне агентство, а тому більш-менш обізнана з туристичним бізнесом. Коли він розповів їй про свої проблеми у питаннях організації власного туристичного бізнесу, то вона запропонувала йому спільно діяти в галузі ведення туристичного бізнесу, а саме надавати громадянам послуги з нерегулярних перевезень - влітку перевозити всіх бажаючих на відпочинок в АР Крим, в інший період - перевозити приватних підприємців для закупівлі товару в м.Харків, м.Одесу, тощо.

Видаючи вказану довіреність ОСОБА_4, переслідував лише одну мету - організацію спільної діяльності в галузі ведення туристичного бізнесу та організацію нерегулярних перевезень пасажирів.

Текст довіреності був складений нотаріусом на основі типової форми довіреності.

Тій обставині, що в тексті довіреності зазначена така правомочність його представника як «вчинення правочинів щодо продажу», він не надав уваги.

Враховуючи, що довіреність була видана ним виключно з метою, зазначеною вище, то насправді вчинення його представником правочинів щодо відчуження автобусу не відповідало його внутрішній волі та не охоплювалося його умислом.

Після досягнення домовленості щодо спільної діяльності, ОСОБА_3 була організована діяльність щодо надання послуг з перевезення пасажирів, яку вона повністю контролювала, в тому числі і доходи від спільної діяльності.

В літку 2012 року, незважаючи на те, що були постійні замовлення від населення на перевезення та автобус постійно перебував у рейсах, ОСОБА_3 звітувала перед ним, що прибутку від їх діяльності нема (кошти витрачаються на пальне, технічне обслуговування та ремонт автобусу, заробітну плату водіїв, сплату штрафів ДАІ, тощо), у зв'язку з чим у нього виникли сумніви щодо чесного розподілу ОСОБА_3 між ними доходу. У зв'язку з чим у них виникла сварка, він відмовився від подальшої співпраці.

20.08.2012 року він подав приватному нотаріусу, який видав довіреність, заяву про скасування виданої ним ОСОБА_3 довіреності. Але, як виявилося пізніше, він спізнився зі скасуванням довіреності, оскільки ОСОБА_3 встигла зняти спірний автобус з реєстрації та 18 липня 2012 року продати його своїй матері ОСОБА_5

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ТОВ «Східукрторг» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу - автобусу «SKANIA K 113 TLA», д/н НОМЕР_1, оформлений довідкою-рахунком № ДПІ 412733 від 18.07.2012 року.

Зобов'язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 транспортний засіб - автобус «SKANIA K 113 TLA», д/н НОМЕР_1.

14 листопада 2014 року ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на відсутність законних підстав для визнання спірного договору недійсним і застосування наслідків недійсності правочину. Зокрема апелянт акцентувала, що спірний автобус був придбаний за її власні кошти, які тимчасово зберігались на рахунку ОСОБА_6 і автобус«SKANIA K 113 TLA», д/н НОМЕР_1 є її власністю. Вчиняючи спірний правочин, вона повернула собі кошти, які були її власністю.

Додатковим рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 січня 2015 року зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_4 транспортний засіб - автобус «SKANIA K 113 TLA», д/н НОМЕР_1.

06 лютого 2015 року ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на зазначене додаткове рішення суду, в якій просила скасувати додаткове рішення з підстав, передбачених статтею 309 ЦПК України.

В обґрунтування апеляційних скарг ОСОБА_3 посилалась на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає що скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення та додаткове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень статей 203, 215, 232, 236, 238, 317, 319, 321, 386, ЦК України, статей 10, 11, 60 ЦПК України, статті 1 протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року з врахуванням роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та тих обставин, що договір купівлі-продажу за своєю природою є відплатним правочином , але відповідач грошових коштів за проданий автобус позивачу не передавав. Даний вид правочину є оспорюваним, оскільки процес формування волі однієї із сторін є деформованим внаслідок наявності зловмисної домовленості її представника з другою стороною, тобто волевиявлення не відображає справжню волю як мінімум однієї сторони. Судом встановлено, що ОСОБА_3 будучи представником ОСОБА_6 і укладаючи від його імені договір купівлі-продажу транспортного засобу - автобусу «SKANIA K 113 TLA», д/н НОМЕР_1 усвідомлювала, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажала їх настання.

З таким висновком суду першої інстанції, судова колегія погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України , судова колегія судової палати, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 листопада 2014 року та додаткове рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя-

Судді колегії-