У х в а л а

іменем україни

25 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М.,

Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним між сторонами 27 вересня 2007 року № 2042/507С.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З урахуванням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту цих прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що відповідачем у рахунок погашення заборгованості сплачені кошти в розмірі 8 816 грн , які мають бути враховані при стягнення заборгованості. На вимоги суду щодо надання розрахунку заборгованості із врахуванням сплачених відповідачем сум у травні - вересні 2008 року, в тому числі в письмовій формі позивач такого розрахунку заборгованості не надав, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок можливої заборгованості відповідача перед позивачем за спірним кредитним договором, оскільки в квитанціях не зазначено яка частина сплачених відповідачем грошових сум зараховується на погашення кредиту, а яка на погашення відсотків. Крім цього, при врахуванні даних платежів відповідачем проводилась сплата кредиту та відсотків достроково в порівняні з визначеними строками платежів згідно графіка погашення кредиту, а це впливає як на розмір заборгованості за кредитом, так і на розмір нарахованих відсотків за користування кредитом та розмір пені в разі порушення позичальником строків погашення кредиту та сплати відсотків.

Установлено, що матеріали справи містять квитанції надані відповідачем як доказ сплати коштів на виконання вказаного кредитного договору.

Доказів які б підтвердили сплату коштів за іншими договорами банком не надано.

Вимоги суду щодо надання розрахунку з урахуванням вказаних коштів позивачем не надано.

Отже, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2014 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича відхилити, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

С.П. Штелик