У Х В А Л А

іменем україни

25 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом акціонерної компанії «Харківобленерго» до ОСОБА_3 про стягнення вартості необлікованої електроенергії за касаційною скаргою акціонерної компанії «Харківобленерго» на рішення Фрунзенського районного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року акціонерна компанія «Харківобленерго» (далі ‒ АК «Харківобленерго») звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 березня 2013 року при перевірці електроустановки будинку АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3, його працівниками установлено факт монтажу схованої проводки з перемикачем, підключеної поза лічильником, про що того ж дня складено відповідний акт. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки донарахування за спожиту еклектроенергію у розмірі 13 308 грн. 08 коп.

Рішенням Фрунзенського районного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2014 року, у задоволенні позову АК «Харківобленерго» відмовлено.

У касаційній скарзі АК «Харківобленерго» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що висновком судової електротехнічної експертизи встановлено відсутність ознак прихованого підключення відповідачкою до електричних мереж поза приладом обліку.

Апеляційний суд погодився із мотивами та висновками районного суду, пославшись також на висновок повторної судової електротехнічної експертизи, якою встановлено неможливість підключення до електричних мереж, розташованих у житловому будинку позивачки, поза приладами обліку.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. ст. 714 ЦК України, 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила), та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачається, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил.

Судами встановлено, що 22 березня 2013 року при перевірці електроустановки будинку АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3, працівниками АК «Харківобленерго» виявлено факт порушення нею Правил шляхом монтажу схованої проводки з перемикачем, підключеної поза лічильником, про що того ж дня складено відповідний акт.

Пунктом 42 Правил споживач електричної енергії зобов'язаний, зокрема, дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору, узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності.

Порушення відповідачкою Правил та монтаж схованої проводки з перемикачем, підключеної поза лічильником позивач підтверджує актом, який містить підписи трьох представників енергопостачальника та відмітку про ознайомлення відповідачки із викладеними в ньому обставинами, що складений відповідно до п. 53 Правил (а.с. 3-4). Зміст складеного акту споживачем не оспорювався.

Монтаж схованої проводки з перемикачем є порушеннями Правил, п. 48 яких передбачає відповідальність споживача за розкрадання електричної енергії при самовільному підключенні до електричних мереж та споживанні електричної енергії без приладів обліку.

Беручи за основу судового рішення висновки судової електротехнічної експертизи, суд апеляційної інстанції не врахував того, що вони мають оцінюватися в сукупності з іншими доказами, якими, зокрема, є акт про виявлені порушення Правил користування електричною енергією для населення, що є належним та допустимим доказом (ст. ст. 57-59 ЦПК України), та показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз'яснено, що у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дав належної правової оцінки висновкам судової електротехнічної експертизи від 24 лютого 2014 року та від 22 жовтня 2014 року, акту АК «Харківобленерго» від 20 лютого 2013 року про виявлені порушення відповідачкою Правил, а також не перевірив тверджень позивача про те, що першу судову електротехнічну експертизу було проведено майже через рік після виявлення порушень, а повторну експертизу - майже через півтора року, що могло вплинути на їх правильність та обʼєктивність.

Апеляційний суд допустився й інших порушень норм процесуального права.

Так, відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Разом із тим на порушення зазначених положень закону апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, обмежився лише узагальнюючими фразами про те, що рішення суду першої інстанції є правильним і мотивованим. При цьому суд узагалі не перевірив доводів апеляційної скарги; не навів ніяких мотивів ухваленого ним судового рішення та обставин, які б спростовували доводи скарги, та не зазначив, які норми права були судом застосовані.

В ухвалі апеляційного суду в порушення вимог п.п. 2, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України не зазначено встановлені судом обставини та з яких мотивів і на підставі яких положень закону відхилені доводи апеляційної скарги.

На зазначені підстави для скасування рішення апеляційного суду посилалася в касаційній скарзі і заявник.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу акціонерної компанії «Харківобленерго» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська