РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 336/3167/15-ц

Провадження 2/336/1847/2015

19 червня 2015 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд у складі головуючого судді Іжевської Н.Г., при секретарі Сіненко С.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності

В с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом, у якому зазначила, що 27.09.1993 року ОСОБА_3 і її матір ОСОБА_4 перебуваючи в шлюбі, придбали житловий будинок № 194 по вул. Петровського в місті Запоріжжі, право власності було оформлено на ОСОБА_3

З 1993 року позивачка постійно проживає в зазначеному будинку.

Після смерті ОСОБА_3Д.(24.02.2008 р.) за рішення Шевченківського райсуду міста Запоріжжя по справі № 2-1-96/09 було визнане право власності на зазначений будинок за ОСОБА_4В на 5/6 частин як за дружиною. Але 1/6 частина будинку за техпаспортом значиться за ОСОБА_3, але свідоцтво про право власності відсутнє. Ніхто не претендував на цю частину, а тому в цієї частині будинку з 1993 року проживає позивачка.

09.04.12 р. матір подарувала позивачці 5/6 частин будинку. ОСОБА_4 померла 22.08.2012 р. Зазначені 5/6 частин будинку 14.11.2014 р. позивачка продала ОСОБА_2, але продовжує проживати і користуватися 1/6 частиною будинку.

На даний час позивачка має намір продати відповідачці 1/6 частину будинку, але вона не має правовстановлюючого документу, у звязку з чим позивачка просить визнати на нею право власності на 1/6 частину зазначеного будинку на підставі набувальної давності, справу розглядати за її відсутності.

Відповідачка надала суду нотаріально посвідчену заяву, у який проти позову не заперечує, просить розглядати справу за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають за- доволенню з таких підстав.

Відповідно довідки голови квартального комітету № 96 (а.с.19) ОСОБА_1 постійно з

27 вересня 1993 року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з нею проживає ОСОБА_5.

За рішенням Шевченківського райсуду міста Запоріжжі за ОСОБА_4 визнане право власності на 5/6 частин зазначеного будинку (а.с. 13-14 ).

На період вересня 2012 р. власником 5/6 частин зазначеного будинку була ОСОБА_1 (а.с.12-зв.).

Відповідно техпаспорту на будинок самочинні будівлі відсутні (а.с.4-7).

З матеріалів справи, з техпаспорту вбачається що 1/6 частина зазначеного будинку числиться за ОСОБА_3, але, позивачка зазначила, що вона з 1993 року проживає в зазначеній частині будинку, сплачує комунальні послуги та земельний податок.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном - протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивачка після смерті матері та її чоловіка продовжувала добросовісно, відкрито і безперервно володіти майном, що належало чоловіку її матері, а саме 1/6 частиною зазначеного будинку, саме користувалася часткою в будинку, починаючи з 1993 року, несе всі витрати по утриманню будинку, в тому числі необхідні для проведення відповідних ремонтних робіт.

п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може з 01 січня 2011 року.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безперервного володіння чужим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Отже, суд вважає, що знайшов підтвердження той факт, що позивачка відкрито, безперервно та добросовісно володіє 1/6 частиною спірного будинку протягом 22 років. За цей час ніхто не претендував на цю частину будинку, не заявляв про свої права.

Оскільки, починаючи з 1993 року по теперішній час позивачка, фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіла та продовжує володіти, користувався 1/6 частиною будинку, утримувала та утримує дане жиле приміщення, суд приходить до висновку, що позивачка набула право власності на дане спірне майно за набувальною власністю на законних підставах.

Керуючись ст. ст. 10,60, 209-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 344 ЦК України, суд

В и р і ш и в:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку № 194 по вул. Петровського в місті Запоріжжі за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів.

Суддя