Апеляційний суд Кіровоградської області
22-ц/781/851/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.05.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

при секретарі - Кравченко Я.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки.

Зазначала, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 червня 2007 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, 2006 року народження, у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 23 квітня 2007 року до досягнення дитиною повноліття, а також у розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно на її користь до досягнення дитиною трьох років. Проте вказані рішення суду відповідачем не виконуються, станом на 01 вересня 2014 року утворився борг по сплаті аліментів на дитину, який відповідно до розрахунку Кіровського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції становить 35 564 грн.19 коп. , а також борг станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання дружини, який становить 4 477 грн.44 коп..

Посилаючись на ст.196 СК України просила стягнути з відповідача на її користь за період з 01 квітня 2008 року по 01 вересня 2014 року неустойку в сумі 11025 грн.50 коп. та загальну суму заборгованості по аліментах, які відповідач мав сплатити на її утримання та на утримання дитини в сумі 40 041 грн.63 коп. (а.с.1-2).

В ході розгляду справи уточнила і збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 504 386,03 грн. (а.с.34).

Ухвалою суду від 19 грудня 2014 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи - Кіровський ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції (а.с.55-56), а ухвалою суду від 05 січня 2015 року - ТОВ «Кондитерська фабрика «Східні ласощі». (а.с. 102-103).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по аліментах на утримання дитини у розмірі 22 935,37 грн. та заборгованість на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в розмірі 5 450,52 грн.. . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за весь час несплати аліментів в сумі 22 935,37 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 513 грн.21 коп.. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.124-133).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини, розміру пені за прострочення сплати аліментів. Зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову про стягнення неустойки за час несплати аліментів на утримання дружини та у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу. Посилається на те, що суд допустив порушення норм матеріального і процесуального права (а.с.160-163).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції про стягнення з нього заборгованості по аліментам та неустойки скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.140-141).

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та її представник підтримали доводи її апеляційної скарги і заперечили проти доводів апеляційної скарги відповідача.

Відповідач та його представник підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти доводів апеляційної скарги позивача.

Представник третьої особи -ТОВ "Кондитерська фабрика "Східні ласощі" пояснив, що покладається при розгляді справи на розсуд суду.

Представник Кіровського відділу ДВС Кіровоградського міського управління юстиції, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача підлягають задоволенню частково із наступних підстав.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 червня 2007 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_2) аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частини розміру всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 23 квітня 2007 року до повноліття сина - ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5).

Також рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 травня 2007 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 (ОСОБА_2) стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 квітня 2007 року до досягнення дитиною - ОСОБА_4 трьох років, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6,7-8).

На підставі виконавчих листів, виданих на виконання вказаних рішень суду, державною виконавчою службою у травні 2007 року відкрито виконавче провадження.

За довідкою державного виконавця Кіровського відділу ДВС Кіровоградського міського управління юстиції від 06 лютого 2015 року ОСОБА_3 з квітня 2008 року виплачував аліменти на утримання дитини нерегулярно і не в повному обсязі, тому станом на 1 вересня 2014 року виникла заборгованість за цей період в сумі 35 353 грн.21 коп..

Також відповідач не сплачував аліменти на утримання дружини, у зв язку з чим також утворилась заборгованість за період з 23 квітня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 в сумі 5 450 грн.52 коп..

Як свідчать матеріали справи, державний виконавець на підставі довідок про доходи, наданих відповідачем, уточнив розмір заборгованості по аліментам на утримання дитини. Тому за таких обставин, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги довідку державного виконавця від 06 лютого 2015 року.

За матеріалами виконавчого провадження та відповідними квитанціями, розпискою, наданими відповідачем, відповідачем сплачено за вказаний період всього 7 363 грн.18 коп., тому загальна сума заборгованості за період з 23 квітня 2008 року по 1 вересня 2014 року становить 27 990 грн.03 коп..

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд безпідставно вирахував з визначеної державним виконавцем суми заборгованості повторно 7 363 грн.18 коп. та прийшов до висновку про розмір заборгованості по сплаті аліментів на дитину в розмірі 22 935 грн.37 коп., є обгрунтованими, проте на правильність визначення розміру неустойки вказана обставина не вплинула.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів на дитину та на дружину до досягнення дитиною трьох років, суд виходив із обґрунтованості вказаних вимог.

Проте погодитися із таким висновком суду не можна.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржено.

Як свідчать матеріали справи відповідач не заперечує розмір заборгованості по аліментам, визначений державним виконавцем.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновок суду про наявність підстав для стягнення з нього судом заборгованості по аліментам на утримання дитини та дружини, не грунтується на законі, є обгрунтованими.

Оскільки суд не врахував, що порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними визначений статтями 194-195 СК України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», тобто неправильно застосував норми матеріального права, відповідно до положень ст.309 ЦПК України, це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 22 935,37 грн. та на утримання дружини у розмірі 5 450,52 грн. і ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Згідно зі ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК Українивідповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.

Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з обов'язковим попередженням боржника про наявність заборгованості по аліментам та наданням йому строку для її погашення.

Як свідчать матеріали справи, відповідач притягувався до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2008 року його звільнено від кримінальної відпоідальності за ч.1 ст.164 КК україни на підставі ст.48 КК України у зв язку із зміною обстановки, оскільки він визнав свою вину, влаштувався на роботу та почав сплачувати аліменти (а.с.7-8). Проте, маючи постійне місце роботи, аліменти сплачував періодично лише в період 2008-2010 років.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача і доводи апеляційної скарги відповідача такого висновку суду не спростовують.

Згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, тому неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів.

В постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81 цс 13 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція"оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму».

Визначаючи розмір пені у зв язку з простроченням сплати аліментів на дитину, суд першої інстанції правильно врахував положення ст.196 СК України щодо порядку обрахунку розміру пені та враховуючи ті обставини, що відповідач отримує мінімальну заробітну плату і має на утриманні крім сина ОСОБА_6, 2006 року народження, ще й доньку ОСОБА_8, 2009 року народження, яка проживає разом з ним, суд правомірно та обгрунтовано зменшив розмір пені з 225 705 грн.38 коп. до 22 935 грн.37 коп. (а.с.24, 25,26,20,22).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову про стягнення пені від суми заборгованості по аліментам на утримання дружини, є такими, що не грунтуються на законі, оскільки ст.196 СК України передбачає стягнення неустойки лише із заборгованості по аліментам на утримання дитини.

Обгрунтованими є доводи апеляційної скарги позивача про безпідставну відмову суду у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення,іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено у розмірі 1218 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що 03 грудня 2014 року ОСОБА_2 уклала угоду про надання правової допомоги з ФОП ОСОБА_7 та відповідно до умов вказаного договору сплатила за надання правової допомоги 500 грн. ( а.с.37-40,41,42, 49а).

Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача на відшкодування понесених нею витрат на правову допомогу підлягає стягненню 500 грн., а згідно ч.5 ст.88 ЦПК України у зв язку з ухваленням в частині нового рішення, розподіл судових витрат щодо судового збору підлягає зміні.

З відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 234 грн.35 коп..

В решті рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2015 року в частині стягнення заборгованості по аліментах на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, а також щодо відмови у стягненні витрат на правову допомогу, скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах, відмовити, а вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. (п'ятсот гривень).

Рішення суду в частині розподілу судових витрат, змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 234 грн.35 коп. (двісті тридцять чотири грн. тридцять п'ять копійок).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: