У х в а л а

3 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Лященко Н.П.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву Інституту очних хвороб та тканинної терапії імені В.П. Філатова про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Інституту очних хвороб та тканинної терапії імені В.П. Філатова, треті особи: виконавчий комітет Одеської міської ради, Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Інституту очних хвороб та тканинної терапії імені В.П. Філатова (далі - інститут) звернувся до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 1 статті 355 ЦПК України.

У заяві інститут зазначає, що рішенням Приморського районного суду

м. Одеси від 18 грудня 2013 року позов задоволено, постановлено: стягнути з інституту на користь ОСОБА_5 1 млн 490 тис. 543 грн 50 коп. та витрати за проведення судової оціночно-будівельної експертизи в розмірі 2 тис. 500 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Інститут просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статті 525, частини першої статті 651, статті 654 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження своїх доводів інститут наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 4 квітня та 12 грудня 2012 року, від 17 грудня та 20 листопада 2013 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й касаційний суд, керувався тим, що рішенням виконавчого комітету міської ради зобов'язано інститут надати позивачу квартиру АДРЕСА_1 у м. Одесі. Однак зазначене рішення відповідач не виконав, а на указану квартиру інша особа отримала свідоцтво про право власності.

У наданих для порівняння

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2012 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, виходив з того, що суди не встановили фактичні обставини справи, не визначились із правовідносинами та правовою природою боргової розписки, не вказали яка правова норма підлягає застосуванню, а розмір збитків установили на припущеннях;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що проектну документацію на реконструкцію квартири під кафе розроблено на підставі рішень виконавчого комітету міської ради, ці рішення міської ради є такими, що відповідають вимогам закону;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року суд касаційної інстанції керувався тим, що згідно пункту 6 частини першої статті 15, статті 111 Житлового кодексу України надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради віднесено до компетенції виконавчого комітету міської ради. Ці повноваження є делегованими виконавчому комітету державою (ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») Зобов'язуючи підприємство надати позивачам благоустроєні житлові приміщення згідно діючих норм права в межах міста, суд не з'ясував та не зазначив у рішенні за рахунок якого житлового фонду має бути надане таке житло;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року суд касаційної інстанції виходив з того, що вирішуючи спір й зазначаючи, що у зв'язку невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором наявні підстави для визнання за позивачами права власності на майнові права на квартиру, суд не звернув увагу на те, що умовами договору визначено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання таких умов настає згідно з чинним законодавством та умовами договору, а такої відповідальності як визнання права власності на майнові права на квартиру у разі невиконання умов договору ні договором, ні чинним законодавством не передбачено;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року суд касаційної інстанції керувався тим, що звертаючись до суду позивачка фактично просила відшкодувати їй шкоду, завдану незаконними діями органу державної влади внаслідок припинення її права власності на частину квартири та у зв'язку з ненаданням їй в замін іншого житла. Однак задовольняючи позов, суди не врахували, що при розгляді справ про відшкодування шкоди підлягає доведенню факт, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача, та не з'ясували чи є у даному випадку протиправна поведінка відповідача й у чому саме полягає вина відповідача.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до Інституту очних хвороб та тканинної терапії імені В.П. Філатова, треті особи: виконавчий комітет Одеської міської ради, Державна казначейська служба України, про стягнення матеріальної шкоди за заявою Інституту очних хвороб та тканинної терапії імені

В.П. Філатова про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Н.П. Лященко
А.Г. Ярема