Номер провадження: 22-ц/785/2782/15
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О. С.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Доценко Л.І., Заїкін А.П.

При секретарі - Решетник М.С.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2015 року по справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_5

-про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И Л А:

17.10.2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовними вимогами в котрих просив суд стягнути з ОСОБА_5 на їх користь кредитну заборгованість у розмірі 23 732,43 гри. за кредитним договором № б/н від 03.08.2009 року, яка складається :

14992,66 гри. - заборгованість за кредитом;

6409.70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

723,76 гри. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

штрафи: 500.00 гри. - (фіксована частина);

1106,31 гри. - (процентна складова);

судові витрати у розмірі 243.60 гри.

Вимоги обґрунтовував тим, що відповідач відповідно до укладеного договору № б/н від 03.08.2009 року отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на Умови та правила надання банківських послуг та на невиконання взятих на себе зобов'язань позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" заборгованість в сумі 23 732,43 грн., яка складається з 14 992,66 грн. - заборгованість за кредитом, 6 409,70 грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом, 723,76 грн., - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 1106,31 грн. - штрафу (процентна складова); також стягнуто судовий збір в сумі 243,60 грн., а всього стягнуто 23 976,03 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в заявлених вимогах, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, висновок районного суду не відповідає обставинам по справі. Зокрема посилається на те, що між сторонами немає кредитних зобов'язань так як сторони не досягли всіх істотних умов, договір не містить строку дії, строк позовної давності сплив 03.08.2014 року.

В судове засідання представник позивача не з"явився, про час та місце розгляду спави сповіщений належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова клегія вважає можливим розглянути спаву за його відсутності.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, вислухавши пояснення сторін, що з'явились, перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лив формальних міркувань.

Задовольняючи заявлені вимоги, районний суд виходив з доведення факту отримання відповідачем грошей та розпорядження ними відповідно до надання споживчого кредиту, який відповідачем належним чином не був виконаний.

Судова колегія погоджується з судженням районного суду з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору від 03.08.2009р. відповідач отримав кредит в сумі 15 000 грн. у вигляді відкритої кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на залишку заборгованості за кредитом

на якому відповідач проставив підпис про те, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані йому у письмовому вигляді, та чим також підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку та що ця заява, пам'ятка клієнта а також Умови та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами, складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідачу була надана довідка про умови кредитування з використанням кредитки, яка містить зазначення валюти рахунку, вартість оформлення, дострокового перевипуску, додаткової карти, комісії за обслуговування, термін погашення кредиту, пені та штрафів, додаткових послуг а також зразки й приклади використання кредитних коштів тощо (а.с. 13).

Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, визначають, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надань банківських послуг.

Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушені позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно п. 6.4 Умов та Правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або "Тарифів Банку", позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість, а за п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послугу банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговуванні і рахунків.

Виходячи з того. що позивач свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а відповідач не здійснив оплату по кредиту та нарахованих відсотках в повному обсязі, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість станом на 07.10.2014 року в сумі 23 732,43 грн., яка складається з 14 992,66 грн. - заборгованість за кредитом, 6 409,7® грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом, 723,76 грн., - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 1 106,31 грн. - штрафу (процентна складова), а тому районний суд прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судова колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність договірних зобов'язань так як вони спростовуються матеріалами справи, зокрема підписаної відповідачем 03.08.2009 року заяви разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, отримання ним платіжної картки, котру він використовував та частково та періодично погашав заборгованість.

Посилання на те, що він використовував свої особисті гроші є неспроможною з огляду на вищезазначене.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Встановлено, що ОСОБА_5 із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу до районного суду не звертався та про це не зазначав в своїх запереченнях.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Така правова позиція викладена ВСУ у справі № 6-25 цс-15 та відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Виходячи з відсутності заяви про застосування строків позовної давності районний суд не мав правових підстав для її застосування.

Судова колегія критично оцінює доводи представника ОСОБА_5 щодо надання такої заяви за її відсутності в матеріалах справи та належної реєстрації в суді першої інстанції.

Посилання на те, що така заява була додатком до заперечень від 05.12.2015 року не найшла свого підтвердження в зв'язку з відсутністю посиланням на це в додатках .( а.с. 33-34)

Крім того, в технічному запису судового процесу від 15 січня 2015 року посилання на застосування строку позовної давності взагалі відсутнє.

Не приймається до уваги і пояснення до апеляційної скарги щодо застосування строку позовної давності, так як можливість застосування строку позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони зробленою до винесення судом рішення.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищезазначеного, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308,315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді Л.І.Доценко

А.П.Заїкін