АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4377/15 Справа № 175/27/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія

21 травня 2015 року Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2015 травень 21 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :
головуючого - Бараннік О.П.,
суддів - Колодяжної Н.Є., Лисичної Н.М.,
при секретарі - Самокиша О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» про спростування недостовірної інформації, яка поширена відповідачем про позивача шляхом вчинення актів агресивної підприємницької практики, про відшкодування моральної шкоди за акт дискримінації у формі утиску, -
В С Т А Н О В И Л А :
У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» про спростування недостовірної інформації, яка поширена відповідачем про позивача шляхом вчинення актів агресивної підприємницької практики та про відшкодування моральної шкоди за акт дискримінації у формі утиску.
В обґрунтування своїх вимог вона посилалася на те, що її чоловіка ОСОБА_3 та комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» повязував договір № 706-209098/01-Д від 11.10.2007 року «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води», статтею 29 якого передбачено, що цей договір може бути розірваний достроково у разі : зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця, що на думку позивачки, чітко відповідає положенням пунктів 3,6 частини 1 статті 3, статей 6, 627, 629, частині 3 статті 651 ЦК України, статтям 8, 9, 21, 22 Конституції України та частині 6 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до листа заступника директора зі збуту Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» ОСОБА_4 від 14.08.2012 року № 565-К станом на 14.08.2012 року жодних боргів у ОСОБА_3 перед комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» не має.
11.09.2012 року ОСОБА_3 інформував комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» про те, що він на законних підставах та повністю відмовляється від користування послугами зазначеного підприємства і таким чином укладений між ним та вказаним підприємством договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої № 706-209098/01-Д від 11.10.2007 року є розірваним.
Однак, не дивлячись на це, листом того ж заступника директора зі збуту Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» ОСОБА_4 на звернення чоловіка позивачки щодо відмови від зобовязань по договору № 706-209098/01-Д від 11.10.2007 року було повідомлено, що відмова від договірних зобовязань не є підставою для несплати за централізоване опалення.
Посилаючись таким чином на зазначені обставини та на те, що не дивлячись на наявність заяви ОСОБА_3 від 11.09.2012 року, за якою у відповідності до положень частини 3 статті 651 ЦК України, частини 6 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статті 29 договору «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої» № 706-209098/01-Д від 11.10.2007 року вказаний договір є розірваним? комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» продовжує стверджувати про те, що позивачка разом з членами своєї сімї є боржниками, з чим вона погодитись не може і у звязку з чим вимушена була звернутись з даним позовом до суду, в якому просила ухвалити рішення, яким зобовязати Міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» спростувати твердження про те, що вона, громадянка ОСОБА_2 та члени її сімї ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є боржниками, стягнувши на її користь моральну шкоду, оцінену нею у розмірі 2 000 гривень.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» про спростування недостовірної інформації, яка поширена відповідачем про позивача шляхом вчинення актів агресивної підприємницької практики, про відшкодування моральної шкоди за акт дискримінації у формі утиску відмовлено у повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила його скасувати і ухвалити нове рішення, по суті заявлених нею позовних вимог.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з послідуючим ухваленням по справі нового рішення, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відмова чоловіка позивачки ОСОБА_3 від договору в односторонньому порядку не звільняє його від оплати за отримані послуги. Споживач фактично споживав теплову енергію, не відключився від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, в силу чого і виникла заборгованість у розмірі 5 253,12 грн..
З таким висновком суду погодитись не можливо, оскільки він зроблений поверхово, в порушення норм матеріального права та без належного зясування дійсних обставин і зібраних доказів по справі, з матеріалів якої вбачається, що відповідно до пункту 29, укладеного між сторонами договору № 706-209098/01-Д від 11.10.2007 року «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води», цей договір може бути розірваний достроково у разі : зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця.
В той же час, частиною 6 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника, споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.
Згідно положень частини 3 статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Викладене значить, що на відміну від розірвання договору за рішенням суду, коли не досягнута згода сторін, одностороння відмова від виконання договору ( в повному або частковому обсязі) здійснюється без звернення до суду, і відповідно в силу самого факту її вираження договір вважаться розірваним, право на що чоловіком позивачки ОСОБА_3 і було використано у заяві від 11.09.2012 року, але на що судом першої інстанції ніякої уваги звернено не було, у звязку з чим оскаржуване рішення не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.
Посилання суду першої інстанції на те, що норми «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, «Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», затверджені наказом Мінбуду від 22.11.2005 року № 4, які встановлюють особливу процедуру відмови споживачів від послуг центрального теплопостачання та відключення від мереж центрального опалення та постачання гарячої води, апеляційна інстанції вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» особливості розірвання договору між споживачем та виконавцем/виробником комунальних послуг мають встановлюватися законом, а не підзаконними нормативно-правовими актами, яким визначена процедура обмежує встановлене Конституцією України та Законами право позивачки та членів її сімї вільно розпоряджатися своєю власністю та право на свободу їх вибору.
Таким чином, з огляду на викладене, а також на те, що на момент відмови від договору у повному обсязі за даними Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» за позивачкою та членами її сімї ніякої заборгованості не значиться, позовні вимоги щодо спростування твердження про те, що позивачка разом зі членами її родини є боржниками, на думку судової колегії, підлягає задоволенню.
Оскільки при задоволенні вимог споживача суд одночасно у відповідності до положень статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» вирішує і питання щодо відшкодування моральної (немайнової шкоди), на думку судової колегії підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_2 про стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 2 000 гривень.
Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п.п. 1,3,4 ст. 309, ст.ст. 313 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Зобовязати Міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» спростувати твердження про те, що ОСОБА_2 та члени її сімї : ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є боржниками по відношенню до зазначеного комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» , шляхом видачі позивачці належним чином оформленого службового документу, який би свідчив про вказані обставини та про відсутність між сторонами договірних відносин.
Стягнути з Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 000 гривень.
Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але на нього може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.
Головуючий :
Судді :