Справа № 135/121/14-ц
Провадження у справі № 2/135/73/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2015 Ладижинський міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Когаль А.В.,

позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

представника відповідача Ладижинської міської ради Власенко Л.В.,

представника третьої особи Лазенюка В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ладижині Вінницької області цивільну справу за справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Ладижинської міської ради Вінницької області, третя особа громадська організація «Вінницяенергоремонт» про скасування рішення Ладижинської міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3, Ладижинської міської ради Вінницької області, третя особа громадська організація «Вінницяенергоремонт» про скасування рішення Ладижинської міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обгрутовувала тим, що з 1979 року вона будучи членом громадської організації «Вінницяенергоремонт», постійно користувалась належною їй земельною ділянкою під НОМЕР_3 (145). З 2009 року ОСОБА_3 самовільно зайняв земельну ділянку, якою вона користується та чинить їй перешкоди в користуванні ділянкою. Рішенням 15 сесії 6 скликання Ладижинської міської ради Вінницької області від 04.09.2012 року №537 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» надано згоду на приватизацію відповідачем ОСОБА_3 спірної ділянки , з видачею державного акта на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Ладижин Вінницької області, ГО «Вінницяенергоремонт», загальною площею 0,0450 га, згідно цільового призначення: для індивідуального садівництва (01.05)(НОМЕР_1).

Як стверджує ОСОБА_1, ця незаконна дія ОСОБА_3 відбулась без її заяви на переоформлення відповідних документів, тобто без її волі та згоди, в односторонньому порядку.

Виходячи з викладених обставин, позивач у своєму позові просила суд скасувати рішення Ладижинської міської ради 15 сесії 6 скликання від 04.09.2012 року № 537 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» та державний акт серії НОМЕР_2 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,045 га, в м. Ладижин, громадська організація «Вінницяенергоремонт», виданий на ім'я ОСОБА_3, як незаконний.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зіславшись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник позивача ОСОБА_2 щодо застосування строку позовної давності заперечила, посилаючись, що про виникнення спірних правовідносин дізналася у 2012 році, про що свідчать її численні звернення до відповідних компетентних органів саме у період часу з 2012 по 2013 роки. Тому позовна давність не може бути застосована до даних спірних правовідносин, оскільки доказів про те, що позивач дізналась про порушення своїх прав раніше ніж у 2012 році про що вказував відповідач суду не надано.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги позивача не визнали, посилаючись на обставини, викладені у письмовому заперечення на позов. При цьому зазначили, що позовні вимоги є необґрунтовані та безпідставні. Представник позивача ОСОБА_4 додатково пояснив, що рішення 44 сесії 5 скликання Ладижинської міської ради від 24 березня 2010 року № 1491, яким передано безоплатно ОСОБА_3 0,045 га СТ "Вінницяенергоремонт", з цільовим призначенням для ведення садівництва, яке стало підставою для виготовлення технічної документації на даний час є чинне та ніким не оспорюється. У 2012 році ОСОБА_1 зверталася до Ладижинської міської ради з письмовою заявою про недопустимість надання відповідачу дозволу на безоплатну приватизацію спірної земельної ділянки. На що їй було надано відповідь, де зазначено, що рішення сесії № 1491 від 24 березня 2010 року вона має право оскаржити до суду. Проте позивач з даного питання до суду не звернулася, рішення № 1491 від 24 березня 2010 року не оскаржила на момент розгляду справи також його не оспорює. Натомість відповідач ОСОБА_3 у спосіб визначений законом, а саме відповідно до п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі та зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею, чинної на момент спірних правовідносин, отримав всі необхідні висновки для затвердження та виготовлення технічної документації. Позивач не зверталася до суду з приводу оскарження висновків компетентних органів наданих у 2010 році щодо можливості безоплатної приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки. Рішенням сесії № 537 від 04.09.2012 року технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку була затверджена та вирішено видати ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку. В державному акті на зворотній стороні міститься експлікація, кадастровий номер, тобто дана земельна ділянка ідентифікована. Відповідач ОСОБА_3 користувався земельною ділянкою НОМЕР_3, яку в подальшому і приватизував. З копії членської книжки, яка наявна в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яку було затверджено оскаржуваним рішенням Ладижинської міської ради номер спірної земельної ділянки зазначено 18, що зроблено помилково. На даний час вказана помилка виправлена, що стверджується оригіналом членської книжки, де зазначено правильний номер земельної ділянки, якою він користувався НОМЕР_3.

Враховуючи вище наведені факти, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, при цьому застосувавши строк позовної давності, оскільки на момент звернення до суду пройшов строк терміном у три роки, обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивач ОСОБА_1 впродовж 2012 та 2013 років зверталася до міліції, Ладижинського міського суду Вінницької області з приводу даних спірних питань, а саме, що відповідач ОСОБА_3 з 2009 року володіє земельною ділянкою в ГО "Вінницяенергоремонт", які не оскаржувала і просила суд залишити заяви без розгляду.

Представник відповідача Ладижинської міської ради Вінницької області Власенко Л.В. в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що приватизація земельної ділянки на ім'я ОСОБА_3 була проведена з дотриманням чинного законодавства. Окрім того, вказала на те, що рішення 44 сесії 5 скликання Ладижинської міської ради від 24 березня 2010 року № 1491, яким передано безоплатно відповідачу ОСОБА_3 0,045 га СТ "Вінницяенергоремонт" , з цільовим призначенням для ведення садівництва, яке стало підставою для виготовлення технічної документації на даний час є чинне та ніким не оспорюється.

Представник третьої особи Лазенюк В.Ф. в судовому засіданні поклався на розгляду суду, пояснивши, що ГО "Вінницяенергоремонт" з 2009 року стала юридичною особою. При приватизації спірної земельної ділянки він надав згоду на приватизацію ОСОБА_3 даної земельної ділянки, оскільки будь-яких скарг та заперечень від сусідів суміжних земельних ділянок не було.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За змістом ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно із ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4, виданого 6 листопада 1996 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, про що в книзі реєстрації актів громадського стану 16 липня 1981 року зроблено запис за №109. Отже, відповідно до діючої на той час норми ст.44 КЗпШС Української РСР, з 16 липня 1981 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1, не є подружжям.

Як видно зі Статуту громадської організації «Вінницяенергоремонт», дана організація утворилася у 2009 році і не є нічиїм правонаступником (а.с16-23).

Виходячи з зазначених обставин, у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не використовували земельну ділянку НОМЕР_3 в м. Ладижин громадської організації «Вінницяенергоремонт». Це також підтверджують заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 14.V.2009 року і від 14.08.2009 року на ім`я голови садового товариства «Вінницяенергоремонт» про прийняття їх в члени даного Товариства (а.с 30,31); протокол №2 засідання правління товариства «Вінницяенергоремонт» від 20.01.2011 року та витяг з даного протоколу, у яких вказано, що саме 20.01.2011 року було ухвалено надати ОСОБА_1 земельну ділянку НОМЕР_3 для ведення садівництва та городництва.

З цих же підстав ОСОБА_1 не могла бути членом громадської організації «Вінницяенергоремонт» з 1979 року, як вона про це стверджує у позові та не могла також бути з того ж 1979 року користувачем земельної ділянки НОМЕР_3 громадської організації «Вінницяенергоремонт».

Щодо членської книжки на земельну ділянку НОМЕР_5, то вона видана садівничим товариством «Протон» у 1979 році (а.с 32) і не має відношення до громадської організації «Вінницяенергоремонт», створеної у 2009 році, тому твердження сторони, що книжку на земельну ділянку НОМЕР_5 було замінено на книжку на земельну ділянку НОМЕР_3 спростовуються вищезазначеними обставинами та доказами.

ОСОБА_3 як член громадської організації «Вінницяенергоремонт» звернувся до Ладижинської міської ради Вінницької області з заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки, площею 0,045 га.

Рішенням № 1491 Ладижинської міської ради Вінницької області 44 сесії 5 скликання від 24.03.2010 року "Про надання земельних ділянок у власність" було передано ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,045 га, що розташована в м. Ладижин, с/т «Вінницяенергоремонт» згідно цільового призначення: 0,045 га - для ведення садівництва (а.с.161)

Рішенням Ладижинської міської ради Вінницької області № 537 від 04.09.2012 року було затверджено ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, що розташована в м. Ладижині Вінницької області, ГО «Вінницяенергоремонт" та видати ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована в м. Ладижині Вінницької області, ГО «Вінницяенергоремонт" загальною площею 0,0450 га, згідно цільового призначення: для індивідуального садівництва (01.05) (НОМЕР_6) (а.с.44)

На підставі вказаного рішення Ладижинської міської ради Вінницької області 09.10.2012 року ОСОБА_3 отримав державний акт серії НОМЕР_2 на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0450 га (а.с.47)

Із дослідженої судом технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 вбачається, що в матеріалах даної технічної документації міститься копія членської книжки садового товариства «Вінницяенергоремонт» на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку НОМЕР_7.

Проте, судом беруть до уваги твердження представника відповідача, що під час видачі даної членської книжки допущена технічна помилка в нумерації земельної ділянки, яка в подальшому була виправлена головою ГО «Вінницяенергоремонт" , оскільки дані доводи підтверджуються дослідженим в судовому засіданні оригіналом даної членської книжки громадського об'єднання «Вінницяенергоремонт", де зазначено номер земельної ділянки, якою користується відповідач НОМЕР_3.

Як вбачається із протоколу № 2 засідання правління товариства "Вінницяенергоремонт" від 20.01.2011 року та витягу з протоколу засідання товариства "Вінницяенергоремонт" від 20.01.2011 року на підставі заяви позивача було вирішено надати їй земельну ділянку НОМЕР_3 для ведення садівництва та городництва 20.01.2011. Однак, суд звертає увагу на те, що питання про надання спірної земельної ділянки позивачу вирішувалось вже після того як відповідачу ОСОБА_3 на підставі рішення 44 сесії 5 скликання Ладижинської міської ради від 24 березня 2010 року № 1491 було передано безоплатно дану спірну земельну ділянку.

Таким чином позивач ОСОБА_1 на підтвердження свого права користування спірною земельною ділянкою надала суду членську книжку, видану за НОМЕР_3 ( а.с.33), тобто отриману вже після прийняття Ладижинською міською радою рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3

Поряд з цим, слід зазначити, що підставою для прийняття Ладижинською міською радою Вінницької області рішенням 15 сесії 6 скликання Ладижинської міської ради Вінницької області від 04.09.2012 року №537 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку», яким надано згоду на приватизацію відповідачем ОСОБА_3 спірної ділянки, з видачею державного акта на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Ладижин Вінницької області, ГО «Вінницяенергоремонт», загальною площею 0,0450 га, згідно цільового призначення: для індивідуального садівництва (01.05)(НОМЕР_1) є рішення 44 сесії 5 скликання Ладижинської міської ради від 24 березня 2010 року № 1491, яким передано безоплатно відповідачу ОСОБА_3 0,045 га СТ "Вінницяенергоремонт" , з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Як вбачається із відповіді Ладижинської міської ради Вінницької області від 07.06.2012 року №9-08-В-574-1 позивачу ОСОБА_1 на її звернення В-574 від 09.07.2012 року щодо незаконного передання відповідачу у власність земельної ділянки у садовому товаристві "Вінницяенергоремонт" повідомлено, що рішення Ладижинської міської ради Вінницької області з приводу передачі безоплатно у власність земельної ділянки ОСОБА_3 приймалось на підставі заяви та книжки члена садового товариства "Вінницяенергоремонт", що відповідає вимогам ст. 118 ЗК України. Також роз'яснено право оскаржити дане рішення до суду.

На момент розгляду справи вказане вище рішення незаконним не визнане та не скасоване, що також є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення Ладижинської міської ради Вінницької області та державного акту щодо приватизації спірної земельної ділянки ОСОБА_3

Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мали право спільного користування земельною ділянкою НОМЕР_3; що рішення №537 від 04.09.2012 року 15 сесії 6 скликання Ладижинської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,045 га, розташовану в м. Ладижин Вінницької області, ГО «Вінницяенергоремонт» і видача ОСОБА_3 державного акту на право власності на дану земельну ділянку відбулися з порушенням ч.1 ст. 118 ЗК України, оскільки останній не являвся єдиним користувачем зазначеною земельною ділянкою, а ОСОБА_1 не давала згоди на його право власності на неї.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів звернення до органу місцевого самоврядування у встановленому земельним законодавством України порядку із заявами про передачу земельної ділянки у власність, про надання згоди на виготовлення технічної документації земельної ділянки, проектно-технічної документації не розробляла та на розгляд Ладижинської міської ради не надавала, рішень щодо передачі у власність позивачу спірної земельної ділянки не приймалося. Тобто, доказів, що позивач ОСОБА_1 скористалась своїм правом на безоплатну приватизацію даної спірної земельної ділянки матеріали справи не містять.

Доводи позивача ОСОБА_1, що рішення № 879 Ладижинської міської ради 21 сесії 6 скликання від 21.06.2013 року про надання земельної ділянки ОСОБА_1 безоплатно у власність, загальною площею 0,04 га, що розташована в м. Ладижин, ГО «Вінницяенергоремонт" для садівництва (01.05) та рішення № 1310 Ладижинської міської ради Вінницької області від 08.07.2014 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 підтверджують той факт, що вона розпочала процедуру приватизації даної спірної земельної ділянки не можуть бути прийняті до уваги.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1, поданої до органу місцевого самоврядування 29 квітня 2013 року про надання їй у власність земельної ділянки, загальної площею 0,04 га, ГО "Вінницяенергоремонт" та копії садової книжки ГО "Вінницяенергоремонт" НОМЕР_8, яка стала підставою для прийняття вказаних вище рішень органу місцевого самоврядування, свідчать про те, що позивачу ОСОБА_1 передану безоплатно у власність та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки НОМЕР_8, а не НОМЕР_3.

Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач, суд вважає, що строк позовної давності позивачем ОСОБА_1 не був пропущений, а тому підстави для застосування позовної давності - відсутні.

Як вбачається із досліджених у судовому засіданні звернень позивача впродовж 2012-2013 років з приводу вирішення спірних правовідносин до Ладижинського МВ УМВС України у Вінницькій області та до Ладижинського міського суду Вінницької області з відповідними позовами датами звернення є 2012 та 2013 роки. Будь-яких доказів про те, що позивач дізналась про порушення своїх прав раніше ніж у 2012 році, про що вказував відповідач суду не надано.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом роз'яснювались учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

В судовому засіданні порушення прав позивача ОСОБА_1 відповідачами не доведено, та не встановлено внаслідок яких дій відповідачів було порушено права позивача. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані, свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли, доводи спростовуються письмовими матеріалами справи та встановленими судом обставинами в їх сукупності.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Ладижинської міської ради Вінницької області, третя особа громадська організація «Вінницяенергоремонт» про скасування рішення Ладижинської міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

На підставі викладеного вище, та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК України, 116, 118, 152 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Ладижинської міської ради Вінницької області, третя особа громадська організація «Вінницяенергоремонт» про скасування рішення Ладижинської міської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя