Справа № 161/9981/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/773/598/15 Категорія: 59 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства "Луцьктепло" до ОСОБА_2 про стягнення коштів за апеляційною скаргою позивача Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2015 року у задоволенні позову Державного комунального підприємства (далі - ДКП) "Луцьктепло" до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ДКП "Луцьктепло" подало апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що в лютому-березні 2014 року прокуратурою міста Луцька із залученням Територіальної державної інспекції з питань праці у Волинській області проведено перевірку додержання посадовими особами ДКП "Луцьктепло" вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в ході якої було встановлено, що згідно наказу № 69-ос від 28.02.2012 року на посаду інспектора бюро контролю відділу юридичної та кадрової роботи ДКП "Луцьктепло" було прийнято ОСОБА_3 (а. с. 7).

02.03.2012 року ОСОБА_3 було подано в бухгалтерію підприємства листок тимчасової працездатності у зв'язку із вагітністю та пологами, згідно якого останній нарахована та виплачена допомога по вагітності та пологах за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в сумі 9051,15 грн. (а. с. 8).

Водночас, перевіркою встановлено, що в період з 28.02.2012 року по 01.03.2012 року ОСОБА_3 фактично не виконувала будь-яких робіт на даному підприємстві та була відсутня на робочому місці у період з 28.02.2012 року по 01.03.2012 року. Дана обставина підтверджується актом Територіальної державної інспекції з питань праці у Волинській області 03-01-23/0818 від 09.10.2013 року (а. с. 9-12).

В порушення вимог ст.94 КЗпП України на підставі поданих ДКП "Луцьктепло" документів Луцькою міською виконавчою дирекцією Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_3 було виплачено 9015,51 грн. допомоги у зв'язку із вагітністю та пологами, що підтверджується видатковими касовими ордерами № 623 від 24.04.2012 року та № 949 від 25.06.2012 року (а. с. 15, 16).

25.03.2014 року прокурором міста Луцька було винесено подання про усунення порушень вимог законодавства про працю, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. На виконання якого, ДКП "Луцьктепло" відшкодувало Луцькій міській виконавчій дирекції Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності кошти в сумі 9015,51 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1163 від 25.04.2014 року (а. с. 20-21, 22).

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано майнову шкоду у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Шкодою є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Майнова шкода відшкодовується у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. (ч.1 ст.130 КЗпП України).

Звертаючи до суду з позовом про стягнення в порядку регресу (ч.1 ст.191 ЦК України) з ОСОБА_2 9015 грн. 51 коп. безпідставно виплачених ОСОБА_3 заробітної плати і допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами позивач покликався на приписи ст. 1166 ЦК України.

Умовами для покладення на особу обов`язку відшкодувати шкоду в розумінні ст. 1166 ЦК України є: протиправна поведінка (дія або бездіяльність) особи; шкода як наслідок такої протиправної поведінки; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порушення вищенаведених норм позивач не довів належними та допустимими доказами протиправності дій ОСОБА_2 у виплаті оспорюваних коштів.

Як вбачається за матеріалами справи як акт перевірки Державної інспекції України з питань праці додержання ДКП "Луцьктепло" законодавства про працю (а. с. 9-11), так і протокол про адміністративне правопорушення № 03-01-23/0485 від 09.10.2013 року за змістом яких встановлено невиконання ОСОБА_3 будь-яких робіт на підприємстві та відсутність на роботі, складені відносно ОСОБА_4 (а. с. 50-51).

Більше того, постановою Апеляційного суду Волинської області від 30.12.2013 року саме ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.41 КЗпП України, яке полягало у порушенні останнім вимог ч. 2 ст. 30 ЗУ "Про оплату праці" та ст. 94 КЗпП України щодо безпідставного внесення в табель робочого часу даних про відпрацювання ОСОБА_3 з 28 лютого по 29 лютого 2012 року та 1 березня 2012 року по 8 годин та нарахування їй за цей час заробітної плати. На підставі п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП (а. с. 52-54)

Вказуючи про порушення ОСОБА_2 покладних на нього трудових обов'язків і як наслідок заподіяння підприємству майнової шкоди позивач не конкретизує, які саме обов'язки відповідачем були порушенні.

Стверджуючи про виконання ОСОБА_2 в період прийняття ОСОБА_3 на роботу та здійснення оспорюваних виплат обов'язків директора ДКП "Луцьктепло" позивач не надає про це жодних належних та допустимих доказів, зокрема відповідних наказів, розпоряджень, тощо.

З дослідженої посадової інструкції ОСОБА_2, як першого заступника ДКП "Луцьктепло", не вбачається наявності у нього повноважень щодо прийняття працівників на роботу, підписання фінансових документів, табелів обліку робочого часу.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Збирання судом доказів за власною ініціативою у справах позовного провадження цивільним процесуальним законодавством заборонено.

В апеляційній скарзі позивач підставно вказує, що постанова апеляційного суду Волинської області від 30.12.2013 року винесена щодо ОСОБА_4, а ОСОБА_2 участі у справі не брав та судом не встановлювались жодні обставини щодо нього.

Відтак при розгляді даної цивільної справи позивачу слід було довести винні дії ОСОБА_2, заподіяння майнової шкоди та причинний зв'язок між ними.

В судові засіданні до суду апеляційної інстанції апелянт жодного разу не з'явився, та не довів на підставі яких фактичних доказів обґрунтовується встановлення вини відповідача у заподіяні позивачу шкоди, а в матеріалах такі докази відсутні.

Наявний в матеріалах справи наказ №69-ос від 28.02.2012 року про прийняття на роботу ОСОБА_3, який скріплений підписом першого заступника ОСОБА_2 (а. с. 7) сам по собі не свідчить про вину останнього у безпідставній виплаті оспорюваних коштів.

Крім того, в матеріалах справи наявні видаткові касові ордери (а. с. 13-16) про виплату ОСОБА_3 заробітної плати та лікарняних по вагітності та пологах у яких їх підписантом зазначено директора ОСОБА_4, чим спростовуються доводи позовної заяви про погодження ОСОБА_2 оспорюваних виплат.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.212 ЦПК України).

Беручи до уваги вищевикладене на думку колегії суддів, в матеріалах справи відсутні докази, які б констатували про наявність усіх складових необхідних для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню шкоди.

Суд першої інстанції правомірно відповідно до вимог законодавства відмовив у задоволенні позову ДКП "Луцьктепло" до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не є підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Державного комунального підприємства "Луцьктепло" відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: