АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Шиманського В.Й., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВАП-АСИСТАНС», в інтересах якого діє БрикЯна Андріївна,

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року

у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ВАП-АСИСТАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року позивач - Приватне акціонерне товариство «ВАП-АСИСТАНС» (далі - ПрАТ «ВАП-АСИСТАНС») звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов Договору про надання споживчого кредиту, укладеного 20.06.2012 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАГІСТР» (далі - ТОВ «ФК «МАГІСТР»), виникла заборгованість у розмірі 34 865,23 грн.

Посилаючись на те, що на підставі Договору уступки права вимоги від 5 червня 2013 року до позивача перейшло право вимоги за вище зазначеним кредитним договором, зменшивши розмір позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 18 444 грн. 97 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року у задоволенні позову ПрАТ «ВАП-АСИСТАНС» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою. Посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просив рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача Брик Я.А. в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_3. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що ПрАТ «ВАП-АСИСТАНС» не було надано до суду належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2012 року між ТОВ «ФК «Магістр» та ОСОБА_2, було укладено договір про надання споживчого кредиту № 200612/05, за умовами якого відповідачу видано кредит, у розмірі 10 000 грн., процентна ставка за користування кредитом (річна) становить 189%, строком до 05.12.2012.

Відповідно до п. п. 4.1. п. 4 договору про надання споживчого кредиту № 200612/05 від 20.06.2012, позичальник зобов'язався повернути одержаний кредит в строки згідно з умовами, викладеними у п. 1.2.1. цього договору, та сплатити нараховані проценти за користування кредитом відповідно до строків, встановлених п. 1.2.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів по кожному платежу на поточний рахунок фінансової компанії. Сторони погодили, що сплата суми чергового платежу здійснюється позичальником самостійно без окремої письмової чи усної вимоги згідно п. 1.2.1. договору рівними частинами щотижнево, а саме за кожні сім календарних днів користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Положення ст. 626 ЦК України вказують на те, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Умовами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ТОВ «ФК «Магістр» свої зобов'язання виконало та надало грошові кошти згідно договору.

Відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконувала у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість.

29 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звернулася до кредитора з письмовою заявою про реструктуризацію заборгованості, яка виникла з 20.06.2012 по 29.10.2012.

ТОВ «ФК «Магістр» пішло на уступки боржнику і уклало з останньої Додаткову угоду № 1 по договору про надання споживчого кредиту № 200612,05 від 20.06.2012.

Згідно Додаткової угоди № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 200612/05 від 20.06.2012 заборгованість ОСОБА_2 яка виникла з 20.06.2012 по 29.10.2012 була реструктуризована.

У зв'язку з підписанням вказаної Додаткової угоди у відповідача фактично виникло нове зобов'язання по оплаті кредитних коштів та процентів користування кредитними коштами в розмірі 14 124, 96 грн., з яких 7004,64 грн. сума повернення реструктуризованого боргу за кредитом та 7264,32 грн. сума щомісячного платежу за користування кредитом.

Пунктом 9.1 сторони продовжили дію договору до 18.10.2013.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 200612/05 від 20.06.2012 боржник зобов'язався сплатити суму реструктуризованого боргу (14 124,96 грн.) 12 платежами сумою 1177,08 грн. кожний. Дата сплати чергового загального щомісячного платежу до 18 числа, кожного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 допущено порушення зобов'язання, передбачені Додатковою угодою №1. Заборгованість сплачена частково, а саме: 18.11.2012 було здійснено платіж на суму 360 грн., 18.12.2012 платіж на суму 800 грн., 18.02.2013 платіж на суму 1000 грн.

Відповідно до п. 7.4 договору кошти для погашення заборгованості направлялися у наступному порядку: на сплату штрафних санкцій, пені, прострочених процентів за кредит, строкових процентів за кредит, на погашення простроченого кредиту та в останню чергу - на погашення строкового кредиту.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п.п. 8.1. п. 8 договору про надання споживчого кредиту № 200612/05, за несвоєчасне погашення кредиту позичальник сплачує фінансовій компанії «пеню за прострочений кредит» в розмірі 5% від суми простроченої заборгованості за кожен день простроченої заборгованості за кредитом, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості, і до дати повного її погашення. Розрахунок виконується з четвертого календарного дня після дати відповідного простроченого чергового платежу за п. 1.2.1 договору. Якщо прострочена заборгованість погашена до четвертого календарного дня з дати виникнення простроченої заборгованості - розрахунок фінансовою компанією не виконується та «пеня за прострочений кредит» не стягується.

За несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом позичальник сплачує фінансовій компанії «пеню за прострочені проценти» за кожен день прострочення у розмірі 5% від суми простроченої заборгованості за процентами, починаючи з четвертого календарного дня виникнення такої заборгованості, на поточний рахунок фінансової компанії. Пеня нараховується на суму несплачених своєчасно процентів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з четвертого календарного дня виникнення простроченої заборгованості, і до дати повного її погашення. Якщо прострочена заборгованість погашена до четвертого календарного дня з дати виникнення простроченої заборгованості - розрахунок фінансовою компанією не виконується та «пеня за прострочені проценти» не стягується. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами згідно з умовами цього договору (п.п. 8.2. п. 8 договору).

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується в межах строку позовної давності за основною вимогою.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_2 умов Додаткової угоди до Договору про надання споживчого кредиту № 200612/05 від 20.06.2012 ТОВ «ФК «Магістр» набуло права вимоги боргу за кредитом у розмірі 7004,64 грн., заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 6 760,32 грн. та пені.

5 червня 2013 року між ТОВ «ФК «МАГІСТР» та ПрАТ «ВАП-АСИСТАНС» укладено Договір уступки права вимоги (договір факторингу) № ФК02/06/13.

Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу ТОВ «ФК «МАГІСТР» відступив факторові своє право грошової вимоги та всі інші права, належні йому згідно з умовами кредитних договорів, в обсязі та на умовах, що існували на момент відступлення права грошової вимоги до боржників.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За загальним правилом, закріпленим в частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

05 червня 2013 року ТОВ «ФК «МАГІСТР» направило на адресу ОСОБА_2 повідомлення про поступку права вимоги, що відбулася, з проханням погасити заборгованість по договору.

Оскільки, відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, помилкове зазначення Кредитором у повідомлені Боржнику меншої суми богу за кредитом не впливає на обсяг зобов'язань боржника за договором.

Згідно уточненого розрахунку, здійсненого відповідно до Договору з урахуванням Додаткової угоди №1, сума заборгованості ОСОБА_2 з 18.11.2012 року по 28.11.2013 року становить 34 865, 23 грн., з яких 7 004, 64 грн. - сума реструктуризованого боргу за кредитом, 6 760,32 грн. - відсотки за користування кредитом, пеня за тіло кредиту в розмірі 10 346,81 грн., пеня на відсотки - 10 753,46 грн.

Згідно ст. 10, 60 ЦПК України розмір існуючої заборгованості відповідачем не спростовано. Матеріали справи не містять таких доказів.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають істотне значення для справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивачем зменшено розмір позовних вимог в частині стягнення пені, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за несплачений кредит у розмірі 7004,64 грн., заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 6 760,32 грн., пені за несплачені проценти за користування кредитними ресурсами у розмірі 2 610,57 грн., пені за несплачений кредит у розмірі 2069,44 грн. є обґрунтованими.

Враховуючи ту обставину, що розмір неустойки є меншим за суму заборгованості, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до вказаних правовідносин положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки згідно наведеної норми закону розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, а тому рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПрАТ «ВАП-АСИСТАНС».

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВАП-АСИСТАНС», в інтересах якого діє Брик Яна Андріївна, - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

«Позов Приватного акціонерного товариства «ВАП-АСИСТАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства «ВАП-АСИСТАНС» () заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 18 444,97 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста сорок чотири гривні дев'яносто сім копійок) з яких, заборгованість по тілу кредиту у розмірі - 7004,56 грн., заборгованість за проценти за користування кредитом у розмірі - 6 760,32 грн., пеня за несплачені проценти у розмірі - 2610 грн. 57 коп., пеня за несплачений кредит у розмірі - 2069 грн. 44 коп. та судовий збір в розмірі 351 грн. 20 коп. (триста п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).»

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/30432/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5322/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.