РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/9483/14-ц

2/643/181/15

10.02.2015 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Задорожної А.М.,

за участю секретаря судового засідання Тугайбей В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 01 липня 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив розділити між ним і відповідачкою спільне майно подружжя, визнавши за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

В позові ОСОБА_1 зазначив, що в період з 08.08.1995 року по 27.08.2011 року він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. Під час перебуванні у шлюбі, а саме 17.08.1996 року вони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1, яку було зареєстровано за відповідачкою. Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу між ними не досягнуто.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому. Крім того, вважав, що строки позовної давності ним не пропущені, оскільки свідоцтво про розірвання шлюбу отримано ним у 2012 році, а тому саме з цього часу почав плинути трирічний строк.

Представник відповідачки в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважала, що шлюб було розірвано ще у 2009 році, а позивач звернувся за захистом до суду з позовом після спливу трирічного строку.

Вислухавши сторони, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.09.2009 року позов ОСОБА_1 було задоволено та шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано.

17.08.2006 року ОСОБА_2 було придбано квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу.

11.09.2006 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на вищевказану квартиру.

Дані обставини сторонами на оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, судом з вірогідністю встановлено, що квартиру АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_2 за час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , а тому вона є спільною сумісною власністю подружжя.

Проте, під час розгляду справи по суті представник відповідача просила застосувати позовну давність при вирішенні даного спору та відмовити у задоволенні позову, оскільки рішення суду про розірвання шлюбу було ухвалено 08.09.2009 року, а тому на даний час минули строки позовної давності.

Суд погоджується з клопотання представника відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначено вище у рішенні, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.09.2009 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом під час розгляду справи про розірвання шлюбу було встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини з березня 2006 року. В судовому засіданні під час розгляду справи був присутній ОСОБА_1

Представником відповідачки надано акт, який складено було у 2008 році мешканцями будинку АДРЕСА_1, з якого убачається, що ОСОБА_1 у квартирі №141 не мешкає та на протязі двох років не з'являється.

В судовому засіданні позивач пояснив, що він у спірній квартирі жодного дня не мешкав.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що початок позовної давності для вимоги про поділ майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст.ст. 106, 107 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Таким чином, судом встановлено, що позивач був обізнаний про порушення його права на належну йому частину квартиру, придбану під час перебування у шлюбі з відповідачкою саме з дати ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу, оскільки ні до цього, а ні після цього він у спірній квартирі не проживав.

Хибним є посилання позивача на те, що оскільки шлюб між ними було розірвано 27 серпня 2011 року (дата видачі свідоцтва про розірвання шлюбу), то саме з цього часу повинен плинути строк позовної давності, однак згідно чинного Сімейного кодексу України шлюб вважається розірваним з дня набрання рішення суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до положень абз.3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за №14 від 18 грудня 2009 р. встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13.02.2015р.

Головуючий Задорожна А.М.