АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнаух П.М., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника позивача - адвоката Сліпченка Ю.А.,

представника відповідача - адвоката Костенка В.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення відсотків по вкладам, пені, а також 3% річних від суми боргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

Позивач 29 липня 2014 року звернувся до місцевого суду з позовом до відповідача про стягнення відсотків по вкладам, пені, а також 3% річних від суми боргу.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 14 травня 2008 року він уклав з відповідачем договір банківського вкладу № 20/02-02/19 на підставі якого передав відповідачу 24400доларів США строком на 6 місяців з виплатою 21 % річних, який в подальшому був продовжений до 14.05.2009 року. 01 грудня 2008 року було укладено з відповідачем договір банківського вкладу № 20/02-02/18, на підставі якого передав відповідачу 710 євро строком на шість місяців (до 01.06.2008 року) з виплатою 18 % річних, а 24 лютого 2009 він уклав з відповідачем договір банківського вкладу № 20/02-02/09 на підставі якого передав відповідачу 20000 доларів США строком на дванадцять місяців (до 24.02.2010 року) з виплатою 25 % річних. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого 2014 року ці факти було встановлено, а також було встановлено, що договір від 14 травня 2008 року діяв до 14 травня 2009 року.

Зазначає, що про правову позицію ВСУ, висловлену 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13, відповідно до якої проценти за вкладом та 3% річних на суму боргу повинні сплачуватися банком по день фактичного розрахунку, він дізнався лише в липні 2014 року. Рішення суду Банком виконано лише 20 лютого 2014 року. А тому вважає, що відповідач повинен йому сплатити пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань в розмірі 0,05% за кожен день прострочення за період з 29 липня 2013 року по 20 лютого 2014 року (із застосування строку позовної давності), 3% річних від суми боргу за період з 27.02.2013 року по 20.02.2014 року, а також відсотки по вкладам з моменту закінчення строків дії депозитних договорів, тобто по договору № 20/02-02/19 з 15.05.2009 року, по договору № 20/02-02/18 з 02.06.2009 року, по договору № 20/02-02/09 з 25.02.2010 року і по день фактичного повернення вкладів.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення відсотків по вкладам, пені, а також 3% річних від суми боргу - задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_2 по договору на вклад Універсальний №20/02-02/19 від 14 травня 2008 р.:

суму відсотків у розмірі 24454,81 долари США (386011,83 грн. за офіційним курсом НБУ на 14.00 21.01.2015 р. - 100 доларів США - 1578.47 гри.);

суму пені у розмірі 2513,20 доларів США (39670,10 грн. за офіційним курсом НБУ на 14.00 21.01.2015 р. - 100 доларів США - 1578.47 грн.);

суму 3 % річних від суми боргу у розмірі 717,96 доларів США(11332,78 грн. за офіційним курсом НБУ на 14.00 21.01.2015 р. - 100 доларів США - 1578.47 грн.);

по Договору на вклад Універсальний № 20/02-02/18 від 01 грудня 2008 p.:

суму відсотків у розмірі 603,63 євро (11032,60 грн. за офіційним курсом НБУ на 14.00 21.01.2015 p. - 100 євро- 1827.71 грн.);

суму пені у розмірі 72,10 євро (1317,77 грн. за офіційним курсом НБУ на 14.00 21.01.2015 p. - 100 євро - 1827.71 грн.);

суму 3 % річних від суми боргу у розмірі 20,89 євро (381,80 грн. за офіційним курсом НБУ на 14.00 21.01.2015 р.- 100 євро - 1827.71 грн.);

по Договору на вклад Універсальний (поточний конвертаційний) № 20/02-02/09 від 24 лютого 2009 p.:

суму відсотків у розмірі 19945,20 доларів СІІІА (314828,99 грн. за офіційним курсом НБУ на 14.00 21.01.2015 р. - 100 доларів США - 1578.47 грн.);

суму пені у розмірі 2060 доларів США (32516,48 грн. за офіційним курсом НБУ на 14.00 21.01.2015 р. - 100 доларів США - 1578.47 грн.);

суму 3 % річних від суми боргу у розмірі 588,49 доларів США (9289,13 грн. за офіційним курсом НБУ на 14.00 21.07.2015 р -100 доларів США -1578.47 грн.)

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що факт укладення договорів та наявність зобов'язань Банку перед позивачем за договорами на вклад «Універсальний» від був встановлений лише рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12.02.2014 року, яке Банк належним чином виконав свої зобов'язання, у зв'язку з чим дії Банку не можуть вважатися такими, що прострочені у розумінні ст. 612 ЦК України.

Також, апелянт вважає, що місцевим судом не враховано і не надано належної оцінки умовам договорів на вклад «Універсальний», які були встановлені судовим рішенням та мають істотне значення для правильного вирішення спору, а саме, пункту п. 2.4.5 кожного Договору, відповідно до якого Банк не нараховує відсотки після закінчення строку вкладу, визначеного у п. 1.1. Договору. Крім того, апелянт вказує на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності,однак суд безпідставно не задовольнив клопотання Банку про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з підстав, визначених п. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2008 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», від імені якого діяла ОСОБА_6, був укладений договір № 20/02-02/19 на вклад Універсальний на суму 24400 доларів США строком на 6 місяців зі сплатою 21 % річних.

01 грудня 2008 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», від імені якого діяла ОСОБА_6, був укладений договір № 20/02-02/18 на вклад Універсальний на суму 710 євро строком на 6 місяців зі сплатою 18% річних.

24 лютого 2009 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», від імені якого діяла ОСОБА_6, був укладений договір № 20/02/-02/09 на вклад Універсальний (поточний конвертаційний) на суму 20000 доларів США зі сплатою 25 % річних.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого 2014 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відхилено, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 січня 2014 року про часткове задоволення позовних вимог, скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його користь за договором №20/02-02/19 від 14 травня 2008 року: суму депозитного вкладу - 24 400 доларів США, несплачені відсотки - 4 326,45 доларів США, пеню - 4 453 долари США, три відсотки річних - 2 771,57 доларів США, а всього 35 951, 02 долари США; за договором №20/02-02/18 від 01 грудня 2008 року: суму депозитного вкладу - 710 євро, несплачені відсотки - 63,70 євро, пеню - 47,20 євро, три відсотки річних - 79,59 євро, а всього 900,49 євро; за договором №20/02-0209 від 24 лютого 2009 року: суму депозитного вкладу - 20 000 доларів США, несплачені відсотки - 4 996,85 доларів США, пеню - 3 650 доларів США, три відсотки річних - 1 800 доларів США, а всього 30 446, 85 доларів США.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_2 судові витрати: 4 792 грн. 74 коп. витрати зі сплати судового збору, 4 489 грн. 60 коп. витрат на проведення експертизи.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду були встановлені обставини щодо укладення між сторонами депозитних договір. Окрім того, цим рішенням було встановлено, що дія договору № 20/02-02/19 від 14.05.2008р. була продовжена до 14 травня 2009 рокузгідно напису зробленого ОСОБА_6

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12.02.2014р. Банком виконане в повному обсязі 19.02.2014 року шляхом перерахування коштів ОСОБА_2 на банківський рахунок в іншому банку (а.с.59,60,61). Позивач отримав кошти 20 лютого 2014 року, що підтверджується довідкою Філії-Полтавського облуправління АТ «Ощадбанк» ТВБН №10016/0157 від 24.07.2014 р. (а.с. 22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що день фактичного повернення коштів по вкладам - 20 лютого 2014 року, а тому позовні вимоги в повному обсязі є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу ( депозиту) одна сторона ( банк), що прийняла від другої сторони ( вкладника ) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами статті 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має право виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов чи вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до 4 ст. 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу із спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Доказів про те, що дія укладених між сторонами договорів після закінчення їх строку була продовжена на тих же умовах, зокрема, що стосується розміру процентів, які підлягають сплаті Банком, не надано та на такі обставини позивач не посилається.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що місцевим судом не враховано і не надано належної оцінки умовам договорів на вклад «Універсальний», зокрема пункту п. 2.4.5 кожного з Договорів, відповідно до якого Банк не нараховує відсотки після закінчення строку вкладу, визначеного у п. 1.1. Договору.

Заперечення представника позивача на апеляційну скаргу в цій частині доводів про те, що пункти 2.4.5. кожного з Договорів є нікчемними, не беруться до уваги, оскільки їх нікчемність не була встановлена у визначеному законом судовому порядку та такі позовні вимоги до суду не пред'являлися.

Умовами договорів не передбачається продовження строку дії вкладу. Відповідно до п. 6.2. кожного Договору сторони визначили, що строк дії договору не продовжується. Після закінчення строку вкладу сторони можуть укласти новий договір на умовах, що пропонуються банком на момент його укладення.

Враховуючи положення п. 2.4.5. Договорів, відсотки після закінчення строку договору не нараховуються. Відповідно до п. 2.4.6. кожного Договору, нараховані відсотки не додаються до суми вкладу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до Банку з вимогою про повернення вкладу та сплату відсотків в день закінчення строку дії депозитних договорів, а також не звертався з заявою про переукладення цих договорів.

Таким чином, з урахуванням умов договору, які є чинними на даний час, нарахування відсотків після закінчення строку дії вкладу є необґрунтованим.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки позовна давність переривається у разі якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, а після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 2 ст. 264 ЦК України).Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого 2014 р. було встановлено, що у березні 2013 р. позивач звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення сум вкладів, відсотків, пені, а також 3 % річних по вищезазначеним договорам на вклади. Таким чином, перебіг позовної давності відносно заявлених позивачем до стягнення сум відсотків, пені, 3 % річних по договорам на вклади почався заново з березня 2013 року, а тому висновки суду в цій частині є вірними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що правова позиція ВСУ у справі № 6-39цс13, на яку посилається позивач як на підставу звернення до суду з даним позовом, була висловлена 29 травня 2013 року, тобто в період перебування в провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області цивільної справи № 541/696/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення сум вкладів, відсотків, пені та 3% річних від сум боргу.

Крім того, колегія суддів зауважує, що під час перебування в провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області цивільної справи № 541/696/13-ц Верховним Судом України також були висловлені правові позиції у справі № 6-67 цс13 від 04.09.2013 року та № 6-65 цс13 від 18.09.2013 року, аналогічні правовій позиції у справі № 6-39 цс13. Рішення Верховного Суду України у цивільних справах негайно опубліковуються на офіційному веб-сайті ВСУ та в ЄДРСР, доступ на ознайомлення з якими є необмеженим та відкритим для всіх громадян та юридичних осіб.

Таким чином, твердження позивача про правову необізнаність щодо висловлених Верховним Судом України правових позицій у подібних правовідносинах, про які він дізнався лише у липні 2014 року, не можуть братися до уваги, оскільки інакше буде порушено таку складову принципу законності, як «незнання закону не звільняє від відповідальності», яка знайшла своє відображення в ст. 68 Конституції України. Окрім того, ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення йому перешкод в отриманні належної правової допомоги та відповідних консультацій в разі такої необхідності.

Позивач під час розгляду його позову в Миргородському міськрайонному суді Полтавської області протягом 2013-2014р.р. не був позбавлений права змінювати, доповнювати та збільшувати свої позовні вимоги, однак належним чином не використав свої процесуальні права. А тому, колегія суддів вважає, що позивач використав своє право на захист порушених Банком його прав, як вкладника щодо стягнення відсотків за договорами на вклад, пені та 3% річних від суми боргу.

Так, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 лютого 2014 року спір між сторонами з приводу повернення депозитних вкладів з нарахованими відсотками, пенею та 3% річних вирішено. На користь ОСОБА_2 стягнуто по кожному договору, як суми вкладів, так і несплачені по ним відсотки, пеню та 3% річних від суми боргу.

Колегія суддів вважає, що не знаходять свого підтвердження доводи позивача з приводу того, що Банком було прострочено виконання зобов'язання по виплаті йому суми вкладу та відсотків за ним, а тому до відповідача підлягають застосуванню наслідки порушення зобов'язання. Як вбачається з витягу з кримінального провадження № 0000168, протягом 2008-2009 років начальник Мирогородстього відділення Полтавської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_6 склала та видала підроблені документи, до яких внесла завідомо неправдиву інформацію щодо укладення Банком з ОСОБА_2 депозитних договорів, зокрема, №20/02-02/19 від 14.05.2008 року на вклад «Універсальний», № 20/02-02/18 від01.12.2008 року на вклад «Універсальний», № 20/02-02/09 від 24.02.2009 року на вклад «Універсальний» та прибуткові валютні ордери: №3 від24.02.2009р., № 3 від 21.07.2008р., № 3 від 30.05.2008р., б/н від 01.12.2008р., № 3 від 14.05.2008р., б/н від 01.12.2008р., № 7 від 01.12.2008р. Проведеною перевіркою встановлено, що кошти від ОСОБА_2 на підставі зазначених Договорів та прибуткових валютних ордерів, до Банку не надходили. Витяг надано і підписано 29.04.2013 року реєстратором слідчим Яковенко В.О. (а.с.57). Таким чином, судом достовірно встановлено, що про наявність зобов'язань перед ОСОБА_2 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» дізнався лише після ухвалення рішення Апеляційним судом Полтавської області від 12 лютого 2014 року та набрання ним чинності.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12.02.2014р. Банком виконане в повному обсязі 19.02.2014 року шляхом перерахування коштів ОСОБА_2 на банківський рахунок в іншому банку (а.с.59,60,61). Позивач отримав кошти 20 лютого 2014 року, що підтверджується довідкою Філії-Полтавського облуправління АТ «Ощадбанк» ТВБН №10016/0157 від 24.07.2014 р. (а.с. 22).

Колегія суддів вважає, що моментом виконання рішення суду є саме 19.02.2014 року (дата перерахування коштів), а не 20.02.2014року (дата надходження коштів на інший рахунок в іншому банку).

Таким чином, Банком було допущено прострочення виконання рішення суду на 6 днів.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до принципу диспозитивності розгляду цивільної справи, суд має вирішувати справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів.

Підставою звернення з позовною вимого про стягнення 3% річних від суми вкладу, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач зазначає, що наявність судового рішення не звільняє відповідача від відповідальності, а тому вважає, що ці суми повинні бути стягнуті за період з 27 лютого 2013 року по 20 лютого 2014 року по кожному з договорів.

Таким чином, позивачем не вказувалося на наявність обставин щодо прострочення виконання рішення суду на 6 днів, як на підставу стягнення 3% річних від суми боргу.

Колегія суддів, враховуючи підстави та межі заявлених позовних вимог, вважає, що вони не підлягають задоволенню, а тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 1827 грн. (а.с.137), сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню на його користь з позивача, а судові витрати, понесені позивачем не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»- задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 січня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення відсотків по вкладам, пені, а також 3% річних від суми боргу- відмовити за безпідставністю.

Судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_2, віднести за його рахунок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»1827 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) П.М.Карнаух

(підпис) О.В.Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця