Справа № 363/3707/14-ц Головуючий у І інстанції Підкураганний В. В.
Провадження № 22-ц/780/2342/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 47 05.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

05 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Матвієнко Ю.О.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду із названим позовом у якому просив визнати земельну ділянку площею 0,1498 га. розташовану у АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що в період шлюбу з відповідачкою 8 липня 2011 року їх син ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 у власність спірну земельну ділянку яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки у 2012 році на даній земельній ділянці за їх з відповідачкою спільні кошти, було побудовано будинок, у зв'язку з чим вартість земельної ділянки істотно збільшилась і становить 177 079 грн., згідно висновку про проведення експертної оцінки від 20 серпня 2014 року.

В свою чергу, відповідачка ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку, на підставі статей 319, 392 ЦК України, посилаючись на те, що її право оспорюється відповідачем.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року у задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить рішення змінити, задовольнивши її позов, мотивуючи тим, що суд не врахував того, що вибраний нею спосіб захисту свого права, як визнання права, цілком відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог ОСОБА_3

У вказаній частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому згідно вимог ст. 303 ЦПК України перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є власником спірної земельної ділянки на підставі договору дарування, її право власності зареєстроване у встановленому законом порядку і відмова у задоволенні первісного позову, по суті є достатніми для захисту прав ОСОБА_2, як власника цієї земельної ділянки, на яке претендував позивач.

Колегія судді погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є власником спірної земельної ділянки площею 0.1498 га, яка розташована,за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 8 липня 2011 року (а.с. 6).

Відповідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

З огляду на те, що ОСОБА_2 набула права власності на спірну земельну ділянку під час шлюбу, але на підставі договору дарування від 8 липня 2011 року, який недійсним не визнавався і не є нікчемним (його недійсність не встановлена законом), враховуючи приписи ст. 204 Цивільного кодексу України щодо презумпції правомірності правочину та ст.57 СК України, колегія суддів погоджується з висновком суду, що спірна земельна ділянка не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Проте, підстав для задоволення зустрічного позову немає, оскільки ОСОБА_2 є власником спірної земельної ділянки на підставі договору дарування від 8 липня 2011 року, про що зроблено відповідну відмітку у державному акті на право власності на земельну ділянку та зареєстровано в управлінні держкомзему у Вишгородському районі Київської області (а.с.5).

Таким чином висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні як первісного так і зустрічного позовів є обґрунтованим, ухвалюючи його не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :