Справа № 456/294/10 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/3728/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника ПАТ КБ «Приват Банк» - Гнатишака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору іпотеки №LVH2GA00000058 від 17.08.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" та ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LVH2GA00000058 від 17.08.2007 року в розмірі 37856,78 доларів США звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру загальною площею 69,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, виселення ОСОБА_2, яка зареєстрована і проживає в іпотечній квартирі зі зняттям її з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Стрий Львівської області.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено, звернуто стягнення на квартиру загальною площею 69,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаної квартири ПАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру права власності. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ "Приватбанк" 1708,50 грн. сплаченого судового збору та 30,00 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1738.50 грн.

Додатковим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору іпотеки, її виселення зі зняттям з реєстраційного обліку.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі покликається на те, що ухваливши оскаржуване рішення за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про судове засідання, про що свідчить відсутність доказів вручення судової повістки, суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, внаслідок чого рішення суду є необґрунтованим та незаконним. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_2 є боржником за кредитним договором, хоча кредитні кошти отримував і укладав кредитний договір ОСОБА_5, який не був залучений до участі у справі, як відповідач, а ОСОБА_2була іпотекодавцем за договором іпотеки, укладеним з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов»язань за кредитним договором. В оскаржуваному рішенні суд фактично замінив сторону кредитного договору. Посилається на те, що в резолютивній частині рішення не зазначена початкова ціна реалізації предмета іпотеки, чим порушено вимоги ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Крім цього апелянт зазначає, що не залучивши до справи ОСОБА_5, неможливо встановити чи виконував боржник свої зобов"язання, а тому позивачу слід було звернутись з позовом до боржника про стягнення боргу за кредитним договором і у випадку відсутності в нього коштів звертатися з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи вищенаведене апелянт просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Додаткове рішення, ухвалене Стрийським міськрайонним судом Львівської області 29.05.2015 року, не оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ПАТ КБ «Приват Банк» Гнатишака О.В. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства.

У частині 1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенннювимоги іпотеко держателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З кредитного договору, укладеного 17.08.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_5, вбачається, що банк надав ОСОБА_5 кредит в розмірі 44000.00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 11.04% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 16.08.2017 року, що його сторонами є ПАТ КБ «ПриватБанк», який є кредитодавцем, та ОСОБА_5, який є позичальником.

А відтак твердження суду першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, що кредитний договір був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, не відповідає дійсності, що свідчить про те, що судом першої інстанції невірно встановлено фактичні обставини справи.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним 17.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, 17.08.2007 року, було укладено договір іпотеки квартири, за умовами якого іпотекодавець, ОСОБА_2, передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 яка складається з трьох кімнат житловою площею 42.3 кв.м, кухні, загальна площа квартири 69.3 кв.м, вартість предмета іпотеки становить 252500.00 грн.(п.п. 33.3, 33.4 іпотечного договору, в силу чого іпотеко держатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов»язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Відповідно п. 2 договору іпотеки квартири, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов»язань за кредитним договором, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Саме вищезазначеними нормами закону та положеннями договору іпотеки квартири, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2, повинен був керуватися суд першої інстанції, задовольняючи вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, ОСОБА_5, зобов»язався погашати кредит в порядку, сумах і в строки, передбачені умовами договору, повернути отриману ним суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, винагороду банку.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник, яким є ОСОБА_5, не виконує зобов»язання за кредитним договором, не погашає тіло кредиту, не сплачує відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, що станом на 27.04.2009 року становила розмірі 37856.78 дол. США, що еквівалентно 806992.98 грн., з яких: 36894.89 дол. США, що еквівалентно 786488.37 грн. - заборгованість за кредитом; 874.74 дол. США, що еквівалентно 18646.83 грн. - заборгованість по процентах; 80.00 дол. США, що еквівалентно 1705.36 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7.15 дол. США, що еквівалентно 152.42 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості альтернативним розрахунком позичальника ОСОБА_6, ОСОБА_2, їх представниками не спростований, і такий ними до матеріалів справи не долучався.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що внаслідок невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, у неї склалася заборгованість, а відтак позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Невірним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи є висновок, зроблений судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення про наявність заборгованості у ОСОБА_2 за кредитним договором перед ПАТ КБ «ПриватБанк», що становить 37856.78 дол. США, оскільки стороною кредитного договору, а саме, позичальником, є ОСОБА_5, а не ОСОБА_2

Разом з тим, уклавши з ПАТ КБ «Приват Банк» договір іпотеки квартири в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, ОСОБА_2 несе відповідальність за невиконання боржником зобов»язань за цим договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з роз»ясненнями п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні сопорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст. ст. 3 і 4 ЦПК).

Враховуючи те, що право вибору способу захисту належить виключно позивачеві, безпідставними та необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ КБ «Приват Банк» повинен був звернутися з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, а у випадку відсутності у нього коштів звернутися з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення суду, в тому числі і його резолютивна частина, не відповідає вимогам ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», оскільки у ньому не зазначено загальний розмір заборгованості та всі її складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю, початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації.

Разом з тим, згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене баз згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та /або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що вони використовуються як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

На думку колегії суддів положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не є підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочення виконання зобов»язань, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акту, яким є вищезгаданий Закон, а отже, мораторій не звільняє від виконання зобов»язання.

Встановлений Законом №1304-У11 мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов»язань за кредитними договорами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов»язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1, квартира є її постійним місцем проживання, загальна площа вказаної квартири складає 69.3 кв.м, відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, у відповідачки ОСОБА_2 не має у власності іншого житлового нерухомого майна.

Колегія суддів, прийшовши до висновку про підставність позову в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки квартири, та ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 у м. Львові, належну на праві власності ОСОБА_2, вважає за необхідне зазначити у резолютивній частині рішення про те, що рішення суду в частині звернення стягнення на іпотечну квартиру не підлягає до виконання протягом дії Закону України від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно з ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки зазначені в апеляційній скарзі порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, неналежне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, не призвели до неправильного вирішення справи, доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У зв»язку з неповним з»ясування судом першої інстанції обставини, що мають значення для справи; недоведенісю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2010 року щодо задоволення позову ПАТ КБ «Приват Банк», звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 у м.Стрий Львівської області слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. В решті рішення суду залишити без змін.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», набрав чинності 7 червня 2014 року.

У зв»язку зі скасуванням оскаржуваного рішення і ухваленням нового рішення в частині позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів вважає можливим застосувати Закон України від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зазначивши у резолютивній частині про те, що рішення суду в частині звернення стягнення на іпотечну квартиру не підлягає до виконання протягом дії Закону України від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2010 року в частині задоволення позову ПАТ КБ «Приват Банк», звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 у м.Стрий Львівської області - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед Публічним акціонерним товариством КБ «Приват Банк» за кредитним договором № LVH2GA00000058 від 17.08.2007 року в розмірі 37856.78 дол. США, що еквівалентно 806992.98 грн., з яких: 36894.89 дол. США, що еквівалентно 786488.37 грн. - заборгованість за кредитом; 874.74 дол. США, що еквівалентно 18646.83 грн. - заборгованість по процентах; 80.00 дол. США, що еквівалентно 1705.36 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7.15 дол. США, що еквівалентно 152.42 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки квартири від 17.08.2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 у м. Стрий Львівської області, застосувавши процедуру продажу квартири шляхом надання права іпотекодержателю на її продаж з початковою ціною для подальшої реалізації, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на день її продажу, але не нижче 252500.00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає до виконання протягом дії Закону України від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.