Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7988/13-ц
номер справи 711/7988/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Михальченко Ю.В.

при секретарях Чередниченко Н.С, ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання кредитного договору та додатків до нього недійсними, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство Брокбізнесбанк звернулось до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказують на те, що 13.06.2008 р. між Публічним акціонерним товариством «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 99п-2008.

Відповідно до Кредитного договору Позивач надав Відповідачу кредит в сумі 450 000,00 гривень, а Відповідач зобов'язався повернути кредит в строк до 16.06.2009 р. включно, сплачуючи Позивачу кредит щомісячно в строк до 10 числа наступного місяця.

17.06.2009 р. було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №99п-2008 від 13.06.2009р. викладено у новій редакції п.1.1. в якому збільшено відсоткову ставку на 28,00% та змінено термін повернення кредиту до 17.06.2010 р.

18.06.2010 р. було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №99п-2008 від 13.06.2009р. викладено у новій редакції п.1.1. в якому збільшено відсоткову ставку на 25,00% та змінено термін повернення кредиту до 18.06.2011 р.

03.02.2011 р. було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору №99п-2008 від 13.06.2009р. викладено у новій редакції п.1.1. в якому змінено відсоткову ставку на 28,00%, збільшено суму кредиту до 940 000,00 грн. Також викладено п.2.1. графік погашення у новій редакції.

28.02.2011 р. було укладено додаткову угоду №4 до кредитного договору №99п-2008 від 13.06.2009р. викладено у новій редакції п.1.1. в якому збільшено суму кредиту до 2 500 000,00грн. Також викладено п.2.1. графік погашення у новій редакції.

02.03.2011 р. було укладено додаткову угоду №5 до кредитного договору №99п-2008 від 13.06.2009р. викладено у новій редакції п.2.1.

08.04.2011р. було укладено додаткову угоду №6 до кредитного договору №99п-2008 від 13.06.2009р. викладено у новій редакції п.2.1.

Згідно п. 1.1. та п.2.2.4. Кредитного договору за користування кредитом Відповідач прийняв зобов'язання сплачувати Позивачу 28% відсотків річних щомісячно в строк до 10 числа наступного місяця.

Так, Позивач свій обов'язок по Кредитному договору щодо надання Відповідачу кредиту виконав, надавши Відповідачу грошові кошти згідно наступних платіжних доручень:

№22 від13.06.2008р.;

№10 від 03.02.2011р.;

№8 від 28.02.2011р.;

Однак, Відповідач отримавши суму кредиту свої зобов'язання за Кредитним договором не виконав.

Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем умов Кредитного договору Відповідач повинен сплатити Позивачу загальну суму заборгованості, що станом на 27.08.2013 р. відповідно до розрахунку заборгованості становить 2 016562,12 гривні 12 копійок, з них:

1 466 473,34 грн. - сума заборгованості за кредитом;

550 088,78 грн. - пеня за невиконання основного зобов'язання;

На підставі викладеного та керуючись статями 526, 536, 610, 629, 625, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, просять стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» заборгованість у розмірі 2 016562,12 гривні та суму сплаченого судового збору.

21.10.2013 року ОСОБА_4 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання кредитного договору та додатків до нього недійсними, мотивуючи його наступним. За словами позивача за первісним позовом, 13 червня 2008 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №99п-2008.

Відповідач стверджує, що спірний договір ним підписаний не був, ніяких коштів за даним договором він не отримував (підпис на заявах про видачу готівки відповідачу не належить). На момент підписання спірного договору ОСОБА_4 виповнилося 73 роки, він є інвалідом 2-ї групи та пенсіонером, ніде не працює. Виникає сумнів, що людині із таким матеріальним становищем та такого віку, банк може легко видати кредитні кошти у розмірі 2 500 000,00 грн.

Крім того, виникає питання, чому при наданні такої великої суми грошових коштів банк не забезпечив їх повернення, шляхом укладання із позичальником, наприклад: договору застави, іпотеки або договору поруки.

Зазначає, що його не було ознайомлено із інформацією щодо умов кредитування. Спірний договір не відповідає вимогам, які встановлені Правилами, а саме:

●не вказано місцезнаходження юридичної особи та його структурного підрозділу, де саме укладалась угода про кредитування;

●відсутній тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо), вказано лише її розмір;

●переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування.

Крім того, відповідно до п. 3.1. вказаних Правил банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Ні в кредитному договорі № 99п - 2008, ні в додатку до нього, який відсутній, не надано детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним та всіх інших фінансових зобов'язань споживача.

Пункт 3.2 зазначених Правил встановлює, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Спірний кредитний договір не містить графіка платежів, а тільки зазначено, що проценти за поточний календарний місяць сплачуються позичальником щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця на рахунок, вказаний банком, в готівковій формі через касу банку та визначено черговість погашення заборгованості без конкретизації щомісячних платежів.

Статтею 6 Договору встановлено, що видом забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 99п-2008 виступає застава майнових прав вимоги на банківський вклад, що оформлюється відповідним договором застави між банком та позичальником.

Але в Договорі не конкретизовано, який саме банківський вклад виступає заставою за спірним кредитним договором, крім того банком не зазначено, чи взагалі був у відповідача на той час відкритий депозитний рахунок (що дуже дивно, адже сума кредиту дуже велика). Крім того, ніякого договору застави між ОСОБА_4 та ПАТ «Брокбізнесбанк» укладено не було.

ОСОБА_4 не надавав своє волевиявлення для укладення спірного кредитного правочину, ні кредитний договір № 99п-2008, ні додатки до нього ним підписані не були. ОСОБА_4 не є стороною спірного правочину, оскільки договір не підписував, а тому в нього не має обов'язку щодо його виконання.

Пункт 5.2 Договору встановлює, що про зміну процентної ставки банк письмово повідомляє позичальника шляхом направлення листа з повідомленням про вручення, а також надає для укладання відповідні додаткові угоди.

Відповідач за первісним позовом не був належно повідомлений про зміну процентної ставки, не отримував поштового листа, як того вимагає спірний Договір.

Також, ПАТ «Брокбізнесбанк» надав розрахунок неустойки за невиконання зобов'язання за кредитом, що складає 550 088,78 грн. ОСОБА_1, позивач за первісним позовом не врахував, що п. 7.1 Договору встановлено, що неустойка підлягає сплаті на письмову вимогу банка.

ПАТ «Брокбізнесбанк» не надано жодного доказу того, що ним було надіслано на адресу відповідача за первісним позовом вимогу про сплату неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, оскільки ОСОБА_4 грошові кошти ні за спірним кредитним договором, ні відповідно до додатків до нього не отримував, підпис на заяві про видачу готівки, який надано позивачем за первісним позовом, відповідач не ставив, відсутнє реальне настання правових наслідків, що обумовлені правочином, а тому кредитний договір № 99п-2008 є недійсним.

Крім того, відповідно до розрахунку, наданого позивачем за первісним позовом, ОСОБА_4 виплачено кредитні кошти на загальну суму 2 088 526,66 грн. ОСОБА_1, у відпвідача, як у пенсіонера, немає такої великої грошової суми, яка сплачена, нібито ним, відповідно до наданого розрахунку.

Отже, враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 202, ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 1051, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 123 - 124 ЦПК України, просить визнати кредитний договір № 99п- 008 від 13 червня 2008 року та додаткові угоди № 1-6 до кредитного договору № 99п- 2008 року від 13 червня 2008 року недійсними.

Представники позивача в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним в позові. Заперечили, щодо задоволення зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні первісний позов не визнали з підстав викладених в зустрічній позовній заяві, просили зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. В подальшому в судове засідання не з'явились, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що відповідач є його рідним батьком. Стверджує, що ніякого кредиту батько не брав, оскільки він матеріально забезпечений та не мав потреби в отриманні кредиту в такому великому розмірі.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження, вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно суд, при розгляді справи по суті спору повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, що 13.06.2008 р. між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 99п-2008.

Відповідно до п. 1.1. договору «На умовах, визначених цим Договором, Банк надає Позичальнику кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 450000,00 грн., на строк з 13 червня 2008 року до 16 червня 2009 року зі сплатою процентів за користування Кредитом у розмірі 21,50 % річних для споживчих потреб.

П.1.2.Кредит надається Банком у готівковій формі через касу Банку.

Відповідно до Кредитного договору Позивач надав ОСОБА_4 кредит в сумі 450 000,00 гривень, а ОСОБА_4 зобов'язався повернути кредит в строк до 16.06.2009 р. включно, сплачуючи ПАТ «Брокбізнесбанк» кредит щомісячно в строк до 10 числа наступного місяця.

17.06.2009 р. було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №99п-2008 від 13.06.2009р. викладено у новій редакції п.1.1. в якому збільшено відсоткову ставку на 28,00% та змінено термін повернення кредиту до 17.06.2010 р.

18.06.2010 р. було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №99п-2008 від 13.06.2009р. викладено у новій редакції п.1.1. в якому збільшено відсоткову ставку на 25,00% та змінено термін повернення кредиту до 18.06.2011 р.

03.02.2011 р. було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору №99п-2008 від 13.06.2009р. викладено у новій редакції п.1.1. в якому змінено відсоткову ставку на 28,00%, збільшено суму кредиту до 940 000,00 грн. Також викладено п.2.1. графік погашення у новій редакції.

28.02.2011 р. було укладено додаткову угоду №4 до кредитного договору №99п-2008 від 13.06.2009р. викладено у новій редакції п.1.1. в якому збільшено суму кредиту до 2 500 000,00грн. Також викладено п.2.1. графік погашення у новій редакції.

02.03.2011 р. було укладено додаткову угоду №5 до кредитного договору №99п-2008 від 13.06.2009р. викладено у новій редакції п.2.1.

08.04.2011р. було укладено додаткову угоду №6 до кредитного договору №99п-2008 від 13.06.2009р. викладено у новій редакції п.2.1.

Згідно п. 1.1. та п.2.2.4. Кредитного договору за користування кредитом ОСОБА_4 прийняв зобов'язання сплачувати ПАТ «Брокбізнесбанк» 28% відсотків річних щомісячно в строк до 10 числа наступного місяця.

В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «Брокбізнесбанк» свій обов'язок по Кредитному договору щодо надання ОСОБА_4 кредиту виконав, надавши ОСОБА_4 грошові кошти згідно наступних платіжних доручень:

№22 від13.06.2008р. в сумі 450 000 грн.;

№10 від 03.02.2011р. в сумі 490 000 грн.;

№8 від 28.02.2011р. в сумі 1 560 000 грн.

Однак, ОСОБА_4 були порушені умови Кредитного договору та не було здійснено в строк погашення відповідних сум кредиту, не сплачені відсотки, інші обов'язкові платежі за Кредитним договором.

Ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_4 за Кредитним договором № 99п-2008 р. від 13.06.2009 р. станом на 27.08.2013р. складає 2016562,12 гривні 12 копійок, з них:

1 466 473,34 грн. - сума заборгованості за кредитом;

550 088,78 грн. - пеня за невиконання основного зобов'язання, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 05.06.2015 року №5146/5147/15-32:

Підписи від імені ОСОБА_4 у:

кредитному договорі № 99п-2008 від 13 червня 2008 року (а.с. 117-118);

додатковій угоді № 1 від 17 червня 2009 року до кредитного договору №99п-2008 від 13 червня 2008 року (а.с. 119 ),

додатковій угоді № 2 від 18 червня 2010 року до кредитного договору №99п-2008 від 13 червня 2008 року (а.с. 120),

додатковій угоді № 3 від 03 лютого 2011 року до кредитного договору №99п-2008 від 13 червня 2008 року (а.с. 121),

додатковій угоді № 4 від 28 лютого 2011 року до кредитного договору №99п-2008 від 13 червня 2008 року (а.с. 122),

додатковій угоді № 5 від 02 березня 2011 року до кредитного договору №99п-2008 від 13 червня 2008 року (а.с. 123);

заяві на видачу готівки № 22 від 13 червня 2008 року (а.с. 126);

заяві на видачу готівки № 10 від 03 лютого 2011 (а.с. 127);

заяві на видачу готівки № 8 від 28 лютого 2011 (а.с. 128), виконані однією особою, самим ОСОБА_4.

Підписи від імені ОСОБА_4 у кредитному договорі № 99п-2008 від 13 червня 2008 року; додатковій угоді № 1 від 17 червня 2009 року до кредитного договору №99п-2008 від 13 червня 2008; додатковій угоді № 2 від 18 червня 2010 року до кредитного договору №99п-2008 від 13 червня 2008 року; додатковій угоді № 3 від 03 лютого 2011 року до кредитного договору №99п-2008 від 13 червня 2008 року; додатковій угоді № 4 від 28 лютого 2011 року до кредитного договору №99п-2008 від 13 червня 2008 року; додатковій угоді № 5 від 02 березня 2011 року до кредитного договору №99п-2008 від 13 червня 2008 року; заяві на видачу готівки № 22 від 13 червня 2008 року; заяві на видачу готівки № 10 від 03 лютого 2011 року; заяві на видачу готівки № 8 від 28 лютого 2011 року; виконані не тією особою, яка виконала підпис від імені ОСОБА_4 у додатковій угоді № 6 від 08 квітня 2011 року до кредитного договору №99п-2008 від 13 червня 2008 року.

Тобто висновком даної експертизи, спростовуються доводи ОСОБА_4 про недійсність кредитного договору та додатків до нього, неотримання кредитних коштів.

Щодо тієї обставини, що в додатковій угоді №6 до кредитного договору №99п-2008 від 13 червня 2008 року підпис виконано не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням його підпису, то дана підстава не спростовує отримання кредиту. В додатковій угоді йдеться про встановлення графіку погашення кредиту, тобто викладено у новій редакції п.2.1.

Суд також ставиться критично до доводів ОСОБА_4, що він є особою похилого віку, інвалідом 2 групи, а тому в нього не було потреби в отриманні кредиту у великовому розмірі, оскільки факт отримання коштів підтвердився належними доказами, а саме копіями заяви про отримання готівки в касі банку.

Щодо посилання ОСОБА_4 про недійсність кредитного договору та додатків до нього з підстав відсутність ознайомлення його із інформацією щодо умов кредитування та невідповідністю кредитного договору вимогам Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» № 168 від 10 травня 2007 року, відсутністю детального розпису сукупної вартості кредиту та графіку платежу, відсутністю договору застави, відсутністю направлення повідомлення боржнику про підняття відсоткової ставки та нарахуванню пені за прострочення виконання зобов»язань, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", у п.7 якої зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

За своєю правовою природою договір є правочином та основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно дост. 11 ЦК України.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин, або його частина, може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

ОСОБА_4 суду не надано жодного доказу, що в нього була відсутня цивільна дієздатність, вільне волевиявлення на укладення кредитного договору, окремих його частин, та що не наступили наслідки, які були обумовлені договором.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За вимогами ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з кредитного договору, ОСОБА_4 при укладенні вказаного договору були відомі усі суттєві умови договору, про що свідчать його особисті підписи в кредитному договорі, та не існувало ніяких інших умов, які б примусили останнього прийняти умови на вкрай невигідних для себе умовах.

Волевиявлення ОСОБА_4 під час укладання кредитного договору було вільним, свідомим та повністю відповідало його внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

Тобто всупереч, ст.57-60 ЦПК України, ОСОБА_4, не надав суду достатніх та допустимих доказів, на підтвердження недійсності договору та додатків до нього, а тому на підставі вищевикладеного в задоволені зустрічного позову необхідно відмовити в повному обсязі, а первісний позов підлягає до повного задоволення.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3441 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.16,202-203,215,526,527,530,590,629,1048-1050,1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 223, суд, -

вирішив:

Позов публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором №99п-2008 в сумі 2016562 грн. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» сплачений судовий збір в сумі 3441 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання недійсними кредитного договору та додатків до нього відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.209 п.3 ЦПК України повний текст рішення виготовлено 22 липня 2015 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Ю.В.Михальченко