Справа № 344/3644/15-ц
Провадження № 2/344/2381/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

12 травня 2015 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Гречун Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 28 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики-застави, за умовами якого позивач передав відповідачу в позику кошти у сумі 100 000,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути в наступні порядок та строки: 20 000,00 грн. - до 31.12.2010 року, 20 000,00 грн. - до 31.12.2011 року, 20 000,00 грн. - до 31.12.2012 року, 20 000,00 грн. - до 31.12.2013 року, 20 000,00 грн. - до 01.02.2015 року, але не пізніше 01.04.2015 року. Майновий поручитель ОСОБА_3 передав позивачу в заставу як забезпечення повернення позики транспортний засіб марки Nissan, модель TEANA, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, заставною вартістю 100 000,00 грн. Відповідач надав позивачу розписку. Відповідачем повернуто 20 000,00 грн., проте наступні чергові платежі за договором не здійснив та до цього часу ухиляється від сплати боргу за договором позики. Позивач просив постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики-застави майна від 28.04.2010 року у сумі 80 000,00 грн., а також судові витрати у розмірі 800,00 грн., понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2015 року залучений до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_3.

У судове засідання позивач не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, у судове засідання не з'явилися, про час та місто слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

28 квітня 2010 року між ОСОБА_1, позикодавцем, ОСОБА_2, позичальником, та ОСОБА_3, майновим поручителем, був укладений договір позики-застави, за умовами якого позикодавець надає позичальнику для придбання транспортного засобу позику в розмірі 100 000,00 грн. з строком повернення до 01.04.2015 року, а майновий поручитель передає позикодавцю в заставу як забезпечення повернення позики транспортний засіб марки Nissan, модель TEANA, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, заставною вартістю 100 000,00 грн., який належить на праві власності майновому поручителю згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26.09.2007 року. Позичальник зобов'язався повернути всю суму позики позикодавцю в наступні порядок та строки: 20 000,00 грн. - до 31.12.2010 року, 20 000,00 грн. - до 31.12.2011 року, 20 000,00 грн. - до 31.12.2012 року, 20 000,00 грн. - до 31.12.2013 року, 20 000,00 грн. - до 01.02.2015 року (а.с. 2-3).

28 квітня 2010 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 у позику суму коштів у розмірі 100 000,00 грн., про що свідчить оригінал розписки, який знаходиться в матеріалах справи (а.с. 49).

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 1047 Цивільного кодексу України, сторони мали право укласти договір позики у формі розписки, а позивач вправі посилатися на розписку в підтвердження договору позики.

Відповідачем було повернуто позивачу 20 000,00 грн., інша сума позики у строк, вказаний у розписці та договорі позики-застави з майновим поручителем, відповідачем позивачу не була повернута та до цього часу відповідач ухиляється від сплати боргу за договором позики.

У відповідності з вимогами ст. 1048 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлений факт того, що відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов'язання, покладені на нього за договором позики, не повернув у встановлений строк суму боргу, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики-застави майна з майновим поручителем у сумі 80000,00 грн.

Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов'язків за договором позики, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення з нього грошової суми.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у сумі 800,00 грн. (а.с. 9) також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 77, 88, 169, 174, 197, 209, 212-215, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, заборгованість за договором позики-застави майна з майновим поручителем від 28 квітня 2010 року у сумі 80 000,00 грн. (вісімдесят тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, судовий збір у сумі 800,00 грн. (вісімсот грн. 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Мелещенко Л.В.