Справа № 454/522/11 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/1790/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.,

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 та адвоката Бордюка М.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та представника відповідача ОСОБА_7 - Бордюка Михайла Йосиповича на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року у справі за позовом Сокальської міської ради та ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третіх осіб Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області та відділу архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства Сокальської районної адміністрації про знесення самочинного будівництва, -

встановила:

В березні 2011 року Сокальська міська рада та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_7 з подальшим залученням до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_5, в якому просили прийняти рішення про знесення самочинної прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивують тим, що позивач ОСОБА_2 та члени його сім'ї, а саме: дружина і син, є співвласниками в рівних частинах по 1/3 квартири АДРЕСА_1. Відповідно до державних актів про право власності на землю відповідачка і позивач ОСОБА_2 є власниками земельних ділянок для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку.

В 2010 році відповідачка ОСОБА_7 безоформлення необхідної технічної документації та без виготовлення проекту на добудову у встановленому порядку, розпочала добудову до своєї частини будинку, лінійними розмірами, що значно перевищують допустимі розміри для нормальної експлуатації частини будинку позивачем ОСОБА_2 та порушують державні будівельні норми і правила, санітарні і протипожежні вимоги, а відтак порушила права інших осіб, зокрема позивача та членів його сім'ї.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року вищевказаний позов задоволено. Судом постановлено зобов'язати ОСОБА_7 і ОСОБА_5 знести самочинно збудовану прибудову до житлового будинку по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 по 4,25 грн. державного мита та по 15,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу і на користь держави по 3,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вищевказане рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_7 - адвокат Бордюк М.Й..

Всвоїх апеляційних скаргах кожен із апелянтів вказують на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зазначають, що таке ухвалено без повного та всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів

Зокрема, звертають увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_2 спочатку, в 2009 році, надав їм дозвіл на прибудову до житлового будинку до спільної межі, а також на господарську прибудову до спільної стіни, а пізніше в 2010 році, в процесі будівництва та виготовлення технічної документації відкликав вказаний дозвіл, подавши відповідну заяву до Сокальської міської ради, на підставі якої остання відмінила своє рішення про надання дозволу на підготовку містобудівних умов і обмежень на прибудову. Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 28.12.2010 року зазначене рішення було скасовано, однак вже 17.12.2010 року Сокальська міська рада сама скасувала рішення про скасування рішення про надання дозволу на підготовку містобудівних умов і обмежень на прибудову. Зазначають також, що будинок та земельна ділянка, на якій він знаходиться належить на праві власності їм та відповідачам, а відтак вказують, що жодне право Сокальської міської ради, на їхню думку, в результаті зведення спірних добудов не порушено. З врахуванням цього, а також роз'яснень п.5 постанови ВССУ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» Сокальська міська рада є неналежним позивачем. Щодо ОСОБА_2, то вважають, що в матеріалах справи немає жодних доказів того, що вказаними прибудовами порушено будь-яке його право. Обґрунтованість такого твердження, на їх переконання, підтверджує і висновок ДП «Західний експертно-технічний центр НДІ промислової безпеки та охорони праці».

Зважаючи на вищевикладене, апелянти просять суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі(а.с.149-152, 154-158).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_5 та адвоката Бордюка М.Й. на обґрунтування доводів апеляційних скарг, заперечення на скарги позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 та представника Сокальської міської ради ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та беззаперечно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 є одним із співвласників квартири №1 в одноповерховому двохквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 в розмірі 1/3 частини цієї кватири. Співвласниками квартири №2 в цьому ж житловому будинку є відповідачі ОСОБА_7 таОСОБА_5, що підтверджується витягами з реєстру права власності на нерухоме майно Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с. 10, 22).

Відповідно до державних актів про право власності на землю відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є власниками земельної ділянки площею 0,0547 га. а позивач ОСОБА_2 - власником суміжної земельної ділянки площею 0,0606 га., які їм надані для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку (а.с.11,23).

Рішенням виконавчого комітету Сокальської міської ради № 150 від 25.05.2010 р. відповідачам ОСОБА_7 і ОСОБА_5 надано дозвіл на підготовку містобудівних умов і обмежень на прибудову до житлового будинку по АДРЕСА_1 в межах власної присадибної ділянки та зобов'язано звернутися в ліцензовану проектну організацію за підготовкою відповідної документації. Вказане рішення було прийняте виконкомом з врахуванням наявної згоди сусіда ОСОБА_2 датованої 21.07.2009р. на проведення відповідачами добудови (а.с.20,21).

Судом першої інстанції встановлено, що надаючи вказану згоду, ОСОБА_2 не заперечував проти самого факту добудови, оскільки на вказану дату проект та лінійні розмірі планованої добудови були відсутні і він вважав, що така добудова не буде порушувати його права власності та користування будинком, санітарних та пожежних норм і правил.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 щодо знесення добудови до квартири відповідачів, суд першої інстанції виходив із того, що вказана добудова була здійснена самочинно з лінійними розмірами, що значно перевищують допустимі розміри для нормальної експлуатації частини будинку позивачем та порушують державні будівельні норми і правила, санітарні та протипожежні вимоги, а відтак порушує права інших осіб, зокрема ОСОБА_2 та членів його сім'ї, оскільки обмежує доступ світла на територію позивача та доступ до спільного горища, спричиняє зсув снігу та затікання води на земельну ділянку ОСОБА_2, що призводить до зволоження стін та руйнування бруківки та суперечить вимогам санітарної і пожежної безпеки. При цьому суд застосував до спірних правовідносин положення ч.1 та ч.4 ст.376 ЦК України.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі не може погодитись та вважає, що такі дані без достатнього і повного з'ясування обставин справи, невірної оцінки доказів, висновки, які суд вважав встановленими, фактично не доведені, норми матеріального права застосовані невірно, а тому у суду не було достатніх підстав для задоволення цих позовних вимог та прийняття рішення щодо знесення добудови відповідачів.

Згідно статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до п. 1.4.5. Наказу Державного комітету з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування. При цьому, поруч з іншими документами подається і згода власників, спiввласникiв (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, будівництво вважається самочинним, якщо в діях особи є хоча б одна з ознак, передбачених ч.1 ст.376 ЦК, а саме, якщо: а) на земельній ділянці, що не була відведена для будівництва, збудовано або будується жилий будинок, будівля, споруда; б) забудова проведена або здійснюється без одержаного у встановленому порядку дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Судом встановлено, що відповідачі здійснили прибудову до своєї квартири АДРЕСА_1 на підставі дозволу Сокальської міської ради на підготовку містобудівних умов і обмежень на прибудову до житлового будинку по АДРЕСА_1, наданого рішенням Сокальської міської ради № 150 від 25.05.2010 р., яке, не дивлячись на його відміну виконкомом Сокальської міської ради № 229 від 02.08.2010р., після рішень судових інстанцій (постанови Сокальського районного суду від 28.12.2010р. залишеної в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.03.2015 р.) є чинним.

Згідного експертного висновку з питань охорони праці та промислової безпеки №3100.10.46.45.21.1/3727 від 14.06.2010р. здійсненого ДП «Західний експертно-технічний центр національного науково-дослідного інституту промислової безпеки та охорони праці» встановлено, що несучі конструкції частини житлової будівлі по АДРЕСА_1 знаходяться в задовільному стані. Технічно можливо провести реконструкцію та влаштувати добудову до частини житлової будівлі по осях «В-Г»-«1-3» згідно розробленого проекту з врахуванням вищевказаних дефектів та пошкоджень» (а.с.12-14).

Як вбачається із припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області №25/155-ф від 16.08.2010р. встановлено, що будівництво добудови до житлової квартири здійснено без погодженої та затвердженої належним чином проектної документації, чим порушено п.9.1 ДБН А.2.2-3- 2004 та ст.7,9 Закону України "Про архітектурну діяльність". ОСОБА_9 запропоновано припинити виконання будівельних робіт до отримання належним чином погодженої та затвердженої проектної документації (а.с.17).

Згідно Актів постійної комісії при Сокальській міській раді з питань архітектури, будівництва, регулювання земельних відносин щодо обстеження земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_9 від 03.10.2010 р. та від 09.02.2011 р., на земельній ділянці гр.ОСОБА_9 здійснено добудову до власної квартири без погодженої та затвердженої належним чином проектної документації. Межі земельної ділянки ОСОБА_9 відповідає розмірам вказаним у Державному Акті(серія НОМЕР_1 від 21.08.2008 р. (а.с.8,9).

Таким чином, беззаперечною є та обставина, що спірна прибудова здійснена відповідачами хоча і на підставі дозволу місцевого органу самоврядування та в межах належної їм земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, однакбез належно затвердженої проектної документації, що свідчить про її самочинність.

Факт самочинності здійсненої прибудови без виготовлення належної проектної документації та отримання дозволів відповідних державних органів на проведення такого будівництва не заперечили і відповідачі, які в той же час пояснили, що після відміни в серпні 2010 року рішення Сокальської міської ради № 150 від 25.05.2010 р. та відкликання ОСОБА_2 своєї згоди на здійснення добудови, у виготовленні такої проектної документації їм відмовляли.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в тому числі, шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення цього права, відповідно до ст.16 ЦК України.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

З огляду на це, твердження апелянтів про те, що Сокальська міська радає неналежним позивачем у справі слід визнати помилковим.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачі, не будучи власниками земельної ділянки, на якій здійснена самочинна прибудова, виходили із того, що така порушує законні права позивача ОСОБА_2 та членів його сім`ї внаслідок: обмеження інсоляції, доступу до спільного горища будинку, відсутність водостоку з даху прибудови, що призводить до стікання опадів на земельну ділянку позивач та замокання стін і руйнування бруківки, з чим погодився і суд першої інстанції, задовольняючи цей позов.

Однак аналіз наявних у справі доказів з достатньою очевидністю і достовірністю не дає підстав для такого висновку.

Зокрема, як вбачається із Актів санітарно-епідеміологічного обстеження об'єкту м.Сокаль. АДРЕСА_2 вд 13.01.2011 р. та 21.12.2012 року система відводу дощових вод з даху прибудови не влаштована що призводить до потрапляння природніх опадів(дощу і снігу) на покрівлю і зовнішню стіну частини будинку ОСОБА_2

Проте, в ході апеляційного розгляду справи, шляхом огляду наданих позивачем фотознімків спірної споруди та території подвір'я позивача і пояснень сторін, судовою колегією встановлено, що частина покрівлі даху прибудови, що безпосередньо межує з покрівлею та зовнішньою стіною будинку ОСОБА_2, обладнана водостічними ринвами. При цьому зовнішня стіна та вікно, куди на думку комісії не потрапляє достатньо світла, за ствердженнями в судовому засіданні як позивача так і відповідача належать до частини кватири саме відповідачів.

Вказані акти не містять жодних об'єктивних підтверджень щодо неналежної інсоляції в квартирі позивача внаслідок здійсненої прибудови, не вказують в якій саме із кімнат позивачів відсутнє освітлення чи його недостатнє потрапляння, з причин здійсненої прибудови, з урахуванням того, що зі сторони прибудови відповідача окрім вхідних дверей позивачів відсутні будь-які вікна. Вікно ж, яке виходить у двір позивача, куди не потрапляє світло, належить до кватири відповідачів, з чим сторони погодились.

Факт потрапляння снігу на земельну ділянку позивача об'єктивно не свідчить про те, що це обумовлено саме внаслідок самочинно здійсненої прибудови, а не іншими факторами. До того ж сторони погодились, що для уникнення зсуву снігу з даху його достатньо обладнати снігозатрумувачами.

Що стосується доступу до горища будинку, то судовою колегією з достатньою очевидністю встановлено що, ОСОБА_2 і члени його сім`ї не позбавлені вільного доступу на горище з частини території садиби, яка належить позивачу, а тому твердження останнього про те, що внаслідок прибудови такий його вільний доступ є обмежений не відповідає фактичним обставинам справи та є надуманим.

Відсутні в матеріалах справи і докази того, що здійснена прибудова порушує правила пожежної безпеки.

Таким чином, у суду не було достатніх доказів для висновку про те, що зведенням самочинної прибудови порушуються права та законні інтереси позивача і членів його сім`ї.

Окрім того, при вирішенні даного спору, суд першої інстанції не звернув увагу на положення ч.7 ст.376 ЦПК України, яке надає право відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування у встановлений законом спосіб зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову, як і на роз'яснення п.22 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 6 від 30.03.2012 р. « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до якого знесення самочинного будівництва, у тому числі зведеного без проекту, є крайнім заходом і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об'єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Однак обставин, які б свідчили про неможливість перебудови спірного об'єкту та приведення його у відповідність до діючих технічних норм і правил не встановлено. Не заперечив проти можливості такого переобладнання і відповідач.

Крім того, апеляційний суд враховує і положення пункту 9 Розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (ч.1 ст.301, яким передбачена можливість прийняття в експлуатацію за певною процедурою об'єктів, збудованих до 12 березня 2011 року без відповідних дозволів.

Таким чином, колегія судів не знаходить доведеним та обґрунтованим позов Сокальської міської ради та ОСОБА_2 про необхідність знесення самочинної прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1, 4 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та представника відповідача ОСОБА_7 - Бордюка Михайла Йосиповича задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Сокальської міської ради і ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третіх осіб Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області та відділу архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства Сокальської районної адміністрації про знесення самочинного будівництва відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Берези В.І.