У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із указаним позовом до ОСОБА_5, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору від 31 жовтня 2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2013 року утворилася заборгованість у сумі 25 671 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 травня 2014 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 25 671 грн 30 коп. боргу за кредитним договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того відповідач належним чином не виконував умов кредитного договору, чим допустив заборгованість, яку повинен повернути та сплатити відсотки та інші платежі, передбачені договором, у зв'язку з чим вважав позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Судами встановлено, що 31 жовтня 2006 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Станом на 31 жовтня 2013 року за вказаним кредитним договором наявна заборгованість у сумі 25 671 грн 30 коп., яка складається з: 6 195 грн - заборгованість за кредитом; 17 777 грн 67 коп. - заборгованість з процентів за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 198 грн 63 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має мотивувати це.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребуються спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 звертався із заявою про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2013 року, яку ухвалою цього ж суду від 14 березня 2014 року залишено без задоволення.

Крім того, звертаючись із заявою про перегляд заочного рішення, а в подальшому із апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що кредитний договір з позивачем він не підписував та з метою укладення договору до позивача не звертався, тому для встановлення цієї обставини заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, однак у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено з посиланням на те, що воно не обґрунтоване та не підтверджене належними доказами.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. 212 ЦПК України вищезазначених вимог закону до уваги не взяли, належним чином доводів сторін не перевірили, не врахували вимоги ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК України про те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку всіх доказів в сукупності, що як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції зроблено не було.

Враховуючи, що суди не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 травня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді:В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська