У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 10 000 грн. заподіяної моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір по справі в сумі 243 грн. 60 коп.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване рішення є незаконним у зв'язку із неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував її доводів з приводу того, що саме внаслідок ДТП в період перебування на амбулаторному лікуванні у неї з'явились нові захворювання виключно тих внутрішніх органів, які найбільш постраждали під час цієї події.

Також судом не було враховано, що переломи сідничної та лобкової кісток є дуже складними, оскільки такі переломи є зі зміщеннями, що підтверджує _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/928/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Іванків О.В.

Доповідач : Демянчук С.В.

рентгенологічне обстеження, проведене 26 грудня 2013 року, про яке зазначено в епікризі № 7426.

Крім того, суд не в повній мірі оцінив ступінь порушення звичних для неї та її трьох дітей життєвих зв'язків та зусилля, які їм довелося прикласти для їх відновлення.

Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_2 жодним чином їй не допомагав і не намагався допомогти ні матеріально, ні морально, навіть в період, коли вона найбільше потребувала сторонньої допомоги, перебуваючи на лікуванні. Він жодного разу не відвідав її в лікарні.

Просить стягнути на її користь грошове відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 у розмірі 42 750 грн. та з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" у розмірі 2250 грн..

У судовому засіданні ОСОБА_1, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надала пояснення в межах її доводів.

ОСОБА_2 та представник ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" в судове засідання не зявилися. В поданих на апеляційну скаргу запереченнях вказують про безпідставність доводів апеляційної скарги, покликалися на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. Просять справу розглянути в їх відсутність.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що ОСОБА_1 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження внаслідок ДТП, яка мала місце 09 грудня 2013 року з участю транспортного засобу під керуванням відповідача ОСОБА_2.

Дана обставина підтверджується вироком Володимирецького районного суду від 22 липня 2014 року, яким ОСОБА_2 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України.

У відповідності із ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 1167 ЦК України, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, в п. 2, п. 5 постанови "Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. № 4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

За правилами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України в п. 17-1 постанови № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи з правил ч. 2 п. 3 вищевказаної постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних стражданнях внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та пов'язаного з цим лікування, душевних стражданнях та болю, пригніченні, втраті часу, порушенні звичного життя, відносин з оточуючими та в сім'ї, де виховуються неповнолітні діти, необхідності затрачання зусиль для відновлення здоров'я та звичних життєвих зв'язків.

Відхиляючи доводи апелянта про те, що визначений розмір морального відшкодування є заниженим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив при визначенні розміру морального відшкодування з засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивачка, тяжкість вимушених змін у її житті та інші об'єктивні обставини та визначив розмір відшкодування, що належить до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 в сумі 10 000 грн.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності ( ч. 3 ст. 212 ЦПК України).

Колегія суддів, оцінивши надані позивачкою докази, вважає правильними і висновки суду першої інстанції про відсутність доказів в підтвердження причинного зв'язку між травмою та хворобами, які вважає позивачка похідними від отриманих тілесних ушкоджень.

Також, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія".

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

При цьому, враховуючи норми ст.ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

З матеріалів справи, зокрема з позовної заяви та клопотання про залучення до участі в справі /а.с. 1, 38/, вбачається, що позовна заява не містить конкретизації позовних вимог до страхової компанії. Зокрема, позивачка жодним чином не визначилася з обсягом та правовими підставами позовних вимог до залученого відповідача. Відсутні і правові обґрунтування та не визначена сума моральної шкоди, яку б слід стягнути з страхової компанії.

Дані обставини унеможливлюють апеляційному суду визначитися з обсягом позовних вимог до страхової компанії, оскільки відповідно до норм процесуального законодавства такі обставини встановлюються лише на стадії розгляду справи судом першої інстанції. Таким чином, на стадії апеляційного розгляду усунути зазначені недоліки суд позбавлений такої можливості.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів та висновків суду першої інстанції щодо підстав позову, яким надана судом першої інстанції правильна оцінка.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.П. Ковалевич

А.М. Шеремет