АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 серпня 2014р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа: ОСОБА_2 про припинення договору поруки,

встановила:

у травні 2014р. позивач звернулася до суду з позовом про визнання припиненою з 6 лютого 2012р. поруку, яка виникла на підставі договору поруки від 22 серпня 2008р., укладеного між нею та ПАТ «Сведбанк».

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 22 серпня 2008р. між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1279-Ф, на підставі якого позичальнику було відкрито кредитну лінію з лімітом у 750 000 доларів США. 5 лютого 2010р. між сторонами був укладений договір про внесення змін і доповнень № 2, відповідно до якого кредитний договір був викладений у новій редакції, розмір кредитної лінії був змінений до 737 399,93 доларів США, а строк повернення кредиту був визначений 30 листопада 2030р.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, 22 серпня 2008р. між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, до якого були внесені зміни договором від 5 лютого 2010р.

Позивач стверджувала, що 6 лютого 2012р. банком в односторонньому порядку була змінена процентна ставка за користування кредитом до 19,5% річних, про що вона дізналася у травні 2014р., у зв'язку із чим її відповідальність, як поручителя, була збільшена без її відома, а порука є припиненою.

Рішенням суду від 4 серпня 2014р., яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 6 листопада 2014р., позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 4 березня 2015р. ухвала Апеляційного суду м. Києва від 6 листопада 2014р. скасована, справа направлена на новий апеляційний розгляд.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, ухвалити

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/6666/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Бортницька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та

- 2 -

неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 22 серпня 2008р. між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1279-Ф, на підставі якого позичальнику було відкрито кредитну лінію з лімітом у 750 000 доларів США.

5 лютого 2010р. між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником Приватного акціонерного товариства «Сведбанк Інвест», та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін і доповнень № 2 до кредитного договору № 1279-Ф від 22 серпня 2008р., відповідно до якого кредитний договір був викладений у новій редакції, зокрема, сторони погодили зміну розміру кредитної лінії до 737 339,93 доларів США, строк повернення кредиту був визначений 30 листопада 2030р., а пунктом 1.3. визначений розмір та порядок сплати позичальником процентів за користування кредитом, а саме: 14% річних за період користування кредитом з 6 лютого 2010р. по 9 січня 2011р.; 10% річних за період користування кредитом з 10 січня 2011р. по 9 січня 2012р.; 16,15% річних за період користування кредитом з 10 січня 2012р. по 30 листопада 2030р.

Також даним пунктом договору сторони погодили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п.8.4. цього договору.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 серпня 2008р. між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 1279-Ф/П-1, до якого 5 лютого 2010р. договором про внесення змін та доповнень № 1 були внесені зміни, зокрема, поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником зобов'язання щодо повернення кредитних коштів у сумі 737 339,93 доларів США строком до 30 листопада 2030р. та сплату позичальником процентів за користування кредитними коштами у розмірах: 14% річних за період користування кредитом з 6 лютого 2010р. по 9 січня 2011р.; 10% річних за період користування кредитом з 10 січня 2011р. по 9 січня 2012р.; 16,15% річних за період користування кредитом з 10 січня 2012р. по 30 листопада 2030р.

У пункті 5 договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки від 22 серпня 2008р. сторони зазначили, що підписанням цього договору поручитель підтверджує, що він ознайомлений з умовами договору про внесення змін та доповнень № 2 від 5 лютого 2010р. до кредитного договору та повністю розуміє його зміст та умови.

28 листопада 2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладений договір факторингу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банком в односторонньому порядку без згоди поручителя була збільшена процентна ставка за користування кредитом, чим був збільшений обсяг відповідальності поручителя і є підставою для припинення поруки.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з таких обставин.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручаєть-ся перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

- 3 -

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто під змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти за собою негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Належною є згода поручителя у формі додаткової угоди до договору поруки.

Матеріалами справи підтверджено, що договором про внесення змін і доповнень № 2, укладеним банком та позичальником 5 лютого 2010р., кредитний договір був викладений у новій редакції, зокрема змінений розмір кредиту, розмір та порядок виплати процентів за користування кредитом, а також пунктом 8.4. сторони домовилися без укладення будь-якої додаткової угоди до цього договору, у випадку невиконання зобов'язань, що передбачені п.5.6., 5.7., встановити порядок змін умов цього договору з відповідною зміною відсоткової ставки за користування кредитним коштами, зокрема: згідно п.8.4.1. - відсоткова ставка підвищується на 1,0% за кожен факт порушення від рівня поточної ставки на дату порушення зобов'язання позичальником. Відсоткова ставка підвищується з дня, наступного за днем порушення строків виконання зобов'язання, передбаченого п.5.6., 5.7.

Пунктом 5.7. договору сторони визначили, що на момент передачі об'єкта нерухомості та земельної ділянки в іпотеку, позичальник зобов'язаний застрахувати на користь банку предмет іпотеки та забезпечити наявність та дійсність договорів страхування (страхового полісу) протягом усього строку дії цього договору. У випадку, якщо термін дії укладеного договору страхування закінчується, а зобов'язання позичальника за цим договором залишаються невиконаними, позичальник зобов'язаний не пізніше останнього календарного дня до закінчення терміну дії існуючого договору страхування укласти новий договір страхування таким чином, щоб предмет іпотеки залишався застрахованим протягом всього строку дії цього договору та надати банку для ознайомлення оригінали платіжних документів, що підтверджують сплату страхових платежів на наступний період страхування, а також оригінал страхового договору.

З вказаними умовами кредитного договору був ознайомлений поручитель і з ними погодився, про що свідчить укладення ним 5 лютого 2010р. з банком договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки. Зазначена умова договору про внесення змін та доповнень до договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

- 4 -

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 5 лютого 2014 р. у справі за № 6-152цс13, згода поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлене шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить ч. 1 ст. 559 ЦК.

У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що якщо в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що умови та порядок підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором без укладення додаткових угод та повідомлення поручителя, були погоджені з поручителем.

Відповідачем суду першої інстанції були надані договір іпотеки та договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки, які укладені між банком та позичальником, відповідно до яких у іпотеку банку були передані житловий будинок по АДРЕСА_1, с/рада Старопетрівська, та земельні ділянки, площею 0,2500га та площею 0,2188га у АДРЕСА_2.

Предмети іпотеки були застраховані відповідно до договорів добровільного страхування майна, які були укладені 4 лютого 2011р. між АТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2., і строк дії яких закінчився 4 лютого 2012р.

Суду першої інстанції позивачем не було надано доказів укладення нових договорів страхування предметів іпотеки та надання їх банку позичальником, тому банк мав законні підстави для збільшення розміру процентної ставки на 3% відповідно до умов кредитного договору.

При цьому, відповідачем визнається, що процентна ставка була підвищена до 19,15% річних з 6 лютого 2012р., що також підтверджується розрахунком заборгованості (с.с.36), однак, позивачем не було надано суду доказів підвищення банком процентної ставки до 19,5%.

На вказані обставини справи, норми матеріального права та правові висновки Верховного Суду України, які є обов'язковими для всіх судів України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, не звернув уваги суд першої інстанції та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для визнання поруки припиненою.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів скасовує рішення суду та ухвалює нове, яким у позові відмовляє.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 серпня 2014р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа: ОСОБА_2 про припинення договору поруки відмовити.

- 5 -

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: