У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів: Євтушенко О.І.., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг-Пласт» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юг-Пласт» (далі - ТОВ «Юг-Пласт») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 13 вересня 2011 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «СКФ» (далі - ТОВ «СКФ») укладена угода № 1, відповідно до умов якої сторони підтвердили, що сума заборгованості за договором оренди від 22 жовтня 2007 року № 22, що укладений між ними, станом на 13 вересня 2011 року склала 355 605 грн 03 коп., включаючи всі штрафні санкції за договором.

Згідно з п. 2 угоди № 1 встановлено наступний порядок погашення заборгованості: 225 тис. грн - до 13 вересня 2011 року (п. 2.1 угоди ця сума була сплачена у строк), інша частина суми - 130 605 грн 03 коп. - до 13 вересня 2012 року (п. п. 2.2, 2.3 угоди).

Згідно з п. 2.3 угоди № 1 гарантом оплати ТОВ «СКФ» 130 605 грн 03 коп. у строк до 13 вересня 2012 року є ОСОБА_6

14 вересня 2011 року між ТОВ «Юг-Пласт», ОСОБА_6 та ТОВ «СКФ» укладений договір поруки.

Оскільки ТОВ «СКФ» до 13 вересня 2012 року сплатило позивачу лише 75 450 грн 19 грн., ТОВ «Юг-Пласт» просило стягнути з ОСОБА_6 55 154 грн 84 коп. та штраф у розмірі 11 030 грн 96 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Юг-Пласт» 66 185 грн 80 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13 вересня 2011 року між ТОВ «Юг-Пласт» та ТОВ «СКФ» укладена угода № 1, згідно з п. 1 якої сторони підтвердили, що сума заборгованості за договором оренди від 22 жовтня 2007 року № 22, укладеним між ТОВ «Юг-Пласт» та ТОВ «СКФ», станом на 13 вересня 2011 року склала 355 605 грн 03 коп., включаючи усі штрафні санкції за договором.

Відповідно до п. 2 угоди сторони дійшли згоди погасити суму заборгованості таким чином:

2.1. ТОВ «СКФ» бере зобов'язання у строк до 13 вересня 2011 року перерахувати на поточний рахунок (списати зі свого рахунку) ТОВ «Юг-Пласт» суму в розмірі 225 тис. грн;

2.2. Залишок заборгованості у розмірі 130 605 грн 03 коп., що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 12 вересня 2011 року (7,9723 грн за один долар США) еквівалентно 16 382,35 доларам США, на рахунок остаточного погашення заборгованості за договором оренди від 22 жовтня 2007 року № 22, а також усім іншим орендним правовідносинам, що виникли між сторонами до 12 вересня 2011 року. Вказана сума підлягає оплаті ТОВ «СКФ» щомісячно рівними платежами (по 10 883 грн 75 коп.) не пізніше 10 числа кожного місяця, при цьому перший платіж підлягає сплаті до 10 жовтня 2011 року.

У разі зміни НБУ курсу долара США до гривні, сума заборгованості підлягає зміні прямо пропорційно зміні офіційного курсу долара США, встановленого НБУ щодо до гривні на дату здійснення платежу.

2.3. Гарантом сплати ТОВ «СКФ» суми у розмірі 130 605 грн 03 коп., вказаної у п. 2.2 цієї угоди, є фізична особа - ОСОБА_6, який виступає у якості поручителя за ТОВ «СКФ». У разі невиконання з боку ТОВ «СКФ» своїх грошових зобов'язань згідно з п. 2.2 цієї угоди у строк до 13 вересня 2012 року ОСОБА_6 зобов'язався сплатити ТОВ «Юг-Пласт» суму заборгованості у розмірі простроченої оплати. Для юридичного оформлення реалізації вказаного пункту угоди сторони та ОСОБА_6 домовилися у строк до 14 вересня 2011 року підписати відповідний договір поруки (а. с. 4).

14 вересня 2011 року між ОСОБА_6 (поручитель), ТОВ «ЮГ-Пласт» (кредитор), ТОВ «СКФ» (боржник) в особі генерального директора ОСОБА_6 укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання боржником усіх грошових зобов'язань, передбачених угодою від 13 вересня 2011 року № 1, укладеною між кредитором та боржником (а. с. 5).

Відповідно до бухгалтерської довідки, наданої суду ТОВ «ЮГ-Пласт», станом на 08 серпня 2013 року після сплати суми заборгованості у розмірі 75 450 грн 19 коп. борг ТОВ «СКФ» перед ТОВ «ЮГ-Пласт» складав 55 154 грн 84 коп. (130 605 грн 03 коп. - 75 450 грн 19 коп.) (а. с. 6).

Відповідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позов, суди керувалися тим, що належних доказів на підтвердження погашення боргу за угодою № 1 відповідачем не надано, тому в силу ст. 555 ЦК України та п. 6 угоди № 1 заборгованість має бути стягнута з поручителя.

Разом з тим судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки доказам у справі - копіям платіжних доручень, наданих відповідачем про погашення орендної плати. Вважаючи, що із платіжних доручень не вбачається, що кошти були спрямовані ТОВ «СКФ» на погашення заборгованості перед ПАТ «Юг-Пласт», суд залишив поза увагою, що у призначенні платежу за платіжними дорученнями від 10 жовтня 2011 року № 322 про внесення 10 883 грн 75 коп., від 15 листопада 2011 року № 368 про внесення 10 897 грн 40 коп., від 13 грудня 2011 року № 402 про внесення 10 907 грн 78 коп., від 06 лютого 2012 року № 416 про внесення 10 тис. грн, від 15 лютого 2012 року № 428 про внесення 1 007 грн 30 коп., від 28 лютого 2012 року № 437 про внесення 10 903 грн 41 коп., від 23 березня 2012 року № 455 про внесення 10 тис. грн, від 31 травня 2012 року № 516 про внесення 10 850 грн вказано - оплата відповідно до п. 2.1 угоди від 13 вересня 2011 року № 1 (а. с. 49−53).

Іншої угоди від 13 вересня 2011 року матеріали справи не містять.

Крім того, суди залишили поза увагою вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно з якою порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14.

За п. 3.1 договору поруки порука діє до повного виконання сторонами зобов'язань. Строк виконання зобов'язань за угодою від 13 вересня 2011 року № 1 встановлено до 13 вересня 2012 року (а. с. 4, 5).

Позов до поручителя пред'явлено 08 серпня 2013 року (а. с. 2), тобто після спливу встановленого ч. 4 ст. 554 ЦК України шестимісячного строку, на що суди уваги не звернули.

Згідно з ч. 1 ст. 10 ЦПУ України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ЦПК України, якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Судами не враховано вказані вимоги цивільного процесуального закону, оскільки, розглядаючи позов про стягнення заборгованості з поручителя, до участі у справі не залучено основного боржника - ТОВ «СКФ», так як судове рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судами не дотримано вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичних обставин, не досліджено доказів, наданихсторонами, та не надано цим доказам відповідної правової оцінки, а суд касаційної інстанції зазначеними повноваженнями не наділений, тому судові рішення належить скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Горелкіна
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік