У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Григоренка М.П., Малько О.С.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 - адвоката Волошина Миколи Кузьмовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2015 року в позові ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом відмовлено повністю.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_9 - адвокат Волошин М.К. вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, неповно та невірно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки, а відтак ухвалене з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що в порушення вимог ст. 215 ЦПК України суд першої інстанції не зазначив мотиви відхилення доказів - покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Крім того вказує, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що позивач не був та не є членом ОСОБА_3 і не проживає в спірному будинку, в якому зареєстрований, з березня 2014 року не відповідають дійсності, оскільки позивач 07 травня 1992 року зареєстрував шлюб з матір'ю відповідача - ОСОБА_1 і проживав з нею до її смерті - 09 січня 2011 року (майже 20 ____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/808/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Наумов С.В.

Доповідач : Демянчук С.В.

років), в 2004 році разом подарували двома договорами спірний будинок по АДРЕСА_1 в м. Рівне відповідачу. Більше того, ч. З ст. 64 ЖК УРСР вказує, що якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки як наймач та члени його сім'ї.

Просив скасувати рішення суду від 13 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги позивача.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях ОСОБА_3 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, яку просить відхилити.

У судове засідання ОСОБА_9 та його представник не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчить розписка про отримання судової повістки представником.

ОСОБА_3 та його представник, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликалися на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з обставин того, що суду не надано доказів з приводу того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні вказаним житлом.

Щодо даних висновків, суд першої інстанції навів відповідні мотиви і докази, з якими погоджується і апеляційна інстанція, оскільки такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та здобутих доказах.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що позивач ОСОБА_9 прибув з Польщі та згідно до посвідки на постійне проживання (Серія НОМЕР_1 від 03 липня 2007 року) є зареєстрованим в АДРЕСА_1

Позивач та мати відповідача ОСОБА_1 були подружжям.

Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 10 січня 2011 року стверджується, що ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

В матеріалах справи наявні копії договорів дарування ОСОБА_3, з яких вбачається, що йому на праві особистої власності належить спірне будинковолодіння та земельна ділянка по АДРЕСА_1 в м. Рівне (а.с. 7-12).

ОСОБА_3 не заперечує, що ним визначено право займати для ОСОБА_9 частину будинку з окремим входом та мати ключ від вхідних дверей.

Крім того судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 не був та не є членом сім'ї ОСОБА_3 в розумінні ст. 64 ЖК України, який не проживає в будинку, в якому зареєстрований, з березня 2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач не довів ті обставини на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо усунення будь-яких йому перешкод в користуванні зазначеним спірним будинком.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства /ст. 11 ЦПК України/ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом /ст. 60 ЦПК/ покладено на сторони.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони є неконкретизовані та не спростовують висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів та висносків суду першої інстанції щодо підстав позову, яким надана судом першої інстанції правильна оцінка.

Таким чином, будь-яких доказів, заслуговуючих на увагу, які є належними і допустимими та достатніми, та які спростовують висновки суду, не надано.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про належність доказів чинення йому відповідачем перешкод , а саме, його звернень до органів внутрішніх справ. З висновків за цими зверненнями вбачається, що між сторонами виник конфлікт з приводу сімейних непорозумінь та встановлення фіртки. Однак, не встановлено що позивачу таким чином чинилися будь-які перешкоди в користуванні будинковолодінням.

Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи апелянта про те, що він є членом сім'ї ОСОБА_3., оскільки встановлено, що позивач був членом сім'ї попереднього власника, що свідчить і про безпідставність заявлених вимог.

Поскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з'ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 - адвоката Волошина Миколи Кузьмовича відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : М.П. Григоренко

О.С. Малько