Справа № 699/287/15-ц
Номер провадження 2/699/178/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря Таран О.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, , ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Корсуні-Шевченківському цивільну справу за позовом Корсунь-Шевченківської міської ради до ОСОБА_12 з участю третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_11 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою комунальної власності,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 року Корсунь-Шевченківська міська рада звернулася до суду з даним позовом і просила зобов*язати відповідача ОСОБА_12 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою комунальної власності, що знаходиться між будинковолодіннями №№ 73 та 75 по вул.25 Жовтня в м.Корсуні-Шевченківському шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі шириною 4,8 метра.

В обгрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідач самовільно загородив проїзд між вказаними будинковолодіннями, облаштувавши металевий паркан, внаслідок чого інші мешканці вул.25 Жовтня м.Корсуня-Шевченківського не можуть потрапити до власних городів, прохід (проїзд) до яких здійснюється по вільній від забудови земельній ділянці шириною 4,8 метра, яка на праві комунальної власності належить Корсунь-Шевченківській міській раді.

У суді представник позивача позов повністю підтримав.

Відповідачка та її представник у суді позов не визнали і пояснили, що перекриття проходу(проїзду) стало вимушеним, оскільки проїзд транспорту по спірній земельній ділянці створював небезпеку руйнування належного їй приватного будинку, який розташований по вул.25 Жовтня,75.

Крім того, позивачка пояснила, що з моменту отримання у користування під садибу земельної ділянки від колгоспу «Зоря» у 1989 році жодних рішень повноважних органів щодо збільшення її земельної ділянки за рахунок спірної земельної ділянки не приймалося, додаткові площі їй не виділялися.

Залучені ухвалою суду від 17.06.2015 року у справу треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_11, у суді позов міської ради вважали таким, що підлягає до задоволення та одночасно пояснили, що тривалий час (з кінця 1950-х років) прохід по спірній земельній ділянці є єдиним способом пройти до належних їм городів, а дії відповідача порушують їхнє право користуватися належними земельними ділянками.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

Судом встановлено, що позивачу по справі належить земельна ділянка шириною 4,8 метра по фронту вул.25 Жовтня в м.Корсуні-Шевченківському, вільна від забудови, яка використовується іншими мешканцями міста для проходу(проїзду) до належних їм городів, що знаходяться в тилу будинковолодінь №№73 та 75 зазначеної вулиці.

Відповідач ОСОБА_14 є користувачем власником земельної ділянки площею 0,0645 га, що розташована за адресою: м.Корсунь-Шевченківський, вул.25 Жовтня, 75, цільове призначення якої є будівництво і обслуговування житлового будинку. Ширина вказаної земельної ділянки по фронту вул.25 Жовтня повинна становити 14 метрів (а.с.а.с.61,88)

Від будинковолодіння відповідачки в напрямку будинковолодіння №73 членами сі*ї відповідачки самовільно встановлений металевий паркан довжиною 4,8 метра, внаслідок чого відбулося самовільне захоплення земельної ділянки, власником якої є Корсунь-Шевченківська міська рада. (а.с.а.с.11, 12, 13,14)

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Згідно зі ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України).

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до п. 3.22 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування міських та сільських поселень», у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома - 5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз'їзди (п. 3.11). Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об'їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту розмірами 12 м х 12 м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не є власником або користувачем спірної земельної ділянки, остання у відповідності до приписів п. а ч.4 ст.83 ЗК України є землею комунальної власності, а паркан на вказаній ділянці побудований самовільно, суд приходить до висновку, що право позивача є порушеним, у зв*язку з чим підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідно до положень частин 1 та 2 ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Суд критично, як спробу уникнути цивільної відповідальності, оцінює посилання відповідачки та її представника на кадастровий план належної останній на праві користування земельної ділянки (а.с.128) щодо розміру ділянки по фронту вулиці 25 Жовтня(18.70м), оскільки вказаний план не містить повного кадастрового номеру земельної ділянки та спростовується іншими доказами, які були досліджені судом.

За таких обставин суд приходить до висновку про повне задоволення позову шляхом зобов*язання відповідача демонтувати самовільно встановлену металеву огорожу(паркан) шириною 4,8 метра між будинковлодіннями №73 та №75 по вул.25 Жовтня.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Корсунь-Шевченківської міської ради до ОСОБА_12 з участю третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_11 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою комунальної власності задовольнити повністю.

Зобов*язати ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, жит. ІНФОРМАЦІЯ_2 демонтувати самовільно встановлену металеву огорожу шириною 4,8 метра між будинковлодіннями №73 та №75 по вул.25 Жовтня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його оголошення, а особами які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 20 липня 2015 року.

Суддя ОСОБА_15sp; Л.