Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/2059/15 Головуючий у 1-й інстанції:. Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/778/5066/15 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Гончар М.С.
суддів:Краснокутської О.М.
Кухаря С.В.
при секретаріОстащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. A.M. Кузьміна», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що відповідачем він перебував у трудових відносинах з жовтня 2000 року, під час виконання трудових обов'язків він отримав хронічне професійне захворювання - хронічний бронхіт, початкова катаракта.

Відповідно до довідки МСЕК від 03.03.2015 року йому було встановлено 25 % стійкої втрати професійної працездатності, через що, окрім іншого він зазнав моральних страждань.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 300 000 грн. в відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійного захворювання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. A.M. Кузьміна» на користь ОСОБА_6 7500 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд правильно виходив з положень чинного законодавства, зокрема, ст. 46 Конституції України за якою громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Судом було встановлено та не оспорюється відповідачем, що позивач тривалий час працював на підприємстві, що підтверджується копією трудової книжки, та під час виконання своїх трудових обов'язків отримав професійне захворювання.

Так, відповідно до Медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 24.12.2014 року у ОСОБА_6 встановлена наявність професійних захворювань: хронічного бронхіту, хронічної двосторонньої сенсоневральної приглухуватості та початкова катаракта обох очей. Йому за цим висновком протипоказана робота в умовах впливу небезпечних професійних чинників (а.с. 12).

Відповідно до довідки МСЕК від 03.03.2015 року ОСОБА_6 було встановлено 25 % стійкої втрати професійної працездатності, через що, окрім іншого він зазнав моральних страждань (а.с. 11).

Вказані захворювання підтверджено належними доказами та також не оспорюється відповідачем як і не оспорений факт того, що воно є професійним, отримано на виробництві.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

При вирішення справи суд правильно застосував норми матеріального права.

Згідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники мають право на здорові та безпечні умови праці.

Згідно зі ст. 153 КЗпП України та Закону України "Про охорону праці" на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику, що здійснюється у випадку, якщо порушення законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Виходячи з наведених норм права суд першої інстанції дійшов належних висновків про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 7500 грн., зазначивши про наявність у сукупності наступних підстав: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги щодо неповної відповідності рішення суду обставинам справи у тій частині, що суд неповною мірою врахував ступінь моральних страждань, невідворотність змін у житті позивача, необхідність постійного лікування не спростовують висновки рішення.

Вказані апелянтом обставини у їх сукупності та кожна окремо заявлені ним підставами позовних вимог, досліджені та перевірені під час розгляду справи судом першої інстанції, дістали належної правової оцінки, з якою погоджується колегія суддів.

Наведені доводи не надають підстав для висновку про невірність рішення суду, який визначив суму стягнення на відшкодування моральної шкоди з урахуванням вимог закону щодо розумності та справедливості. При цьому розумність і справедливість знайшли відображення у рішенні суду з урахуванням принципу рівності сторін, без надання непередбаченої законом переваги позивачу або відповідачу.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для зміни рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: