АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Альянс» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 березня 2013р. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановила:

у вересні 2012р. позивач звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював і остаточно просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 419355,45грн. звернути стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу предмета іпотеки, передбаченої Законом України «Про іпотеку».

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 1 серпня 2007р. між Акціонерним комерційним банком «Альянс», правонаступником якого він є, та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом 430 000грн. терміном до 30 червня 2008р.

У подальшому додатковими угодами до кредитного договору був змінений розмір ліміту, який станом на 2 липня 2009р. становив 1 325 000грн., а також збільшено строк користування кредитом до 18 листопада 2009р.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 1 серпня 2007р. сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, а 28 вересня 2008р. сторони уклали іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка, площею 0, 0825га по АДРЕСА_2. Також 21 жовтня 2009р. сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є будинок АДРЕСА_3.

Позивач стверджував, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання по погашенню кредитної заборгованості, у зв'язку із чим виникла заборгованість, розмір якої станом на 25 лютого 2013р. становить 419 355,45грн., з яких тіло кредиту - 369110,62грн., відсотки за користування кредитом - 20896,79грн., комісія - 9966грн., штрафні санкції - 19107,66грн., пеня - 274,38грн.

Рішенням суду від 1 березня 2013р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6655/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
неправильне застосування судом норм матеріального права.

- 2 -

Справа розглядалася неодноразово судом апеляційної інстанції, останнім рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014р. рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 березня 2013р. скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014р. скасоване, справа направлена на новий апеляційний розгляд.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 1 серпня 2007 року між АКБ «Альянс», правонаступником якого є ПАТ «Банк Альянс», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого банк на споживчі цілі відкрив позичальнику кредитну лінію з лімітом 430000 грн. з терміном користування кредитними коштами по 30 червня 2008 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 1 серпня 2007 року сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, в який внесено зміни договором від 27 жовтня 2009 року.

25 вересня 2008 року між сторонами укладено додатковий договір до кредитного договору, за умовами якого ліміт кредитної лінії збільшено до 1 125 000грн., а термін користування кредитними коштами до 1 липня 2009 року.

25 вересня 2008 року у забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0825 га по АДРЕСА_2, до якого внесено зміни договором від 27 жовтня 2009 року.

2 липня 2009 року між сторонами укладено додатковий договір до кредитного договору, за умовами якого ліміт кредитної лінії збільшено до 1 325 000грн., а термін користування кредитними коштами - по 28 липня 2009 року. Крім того, згідно п.1.2.4 додаткової угоди сторони погодили новий розмір процентної ставки за користування кредитними коштами - 22,9 %.

Додатковими договорами від 29 липня 2009 року і від 27 серпня 2009 року термін користування кредитними коштами продовжено до 27 серпня 2009 року і до 21 жовтня 2009 року відповідно. Крім того, за умовами додаткового договору до кредитного договору від 1 серпня 2007 року сторони погодили викласти пункт 4.2.4 кредитного договору в новій редакції, а саме за несвоєчасну сплату процентів та погашення кредиту і інших платежів, передбачених договором, банк має право отримати від позичальника пеню в розмірі 0,45 % від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочки.

Додатковим договором від 22 жовтня 2009 року до кредитного договору від 1 серпня 2007 року № 07-018/ПК термін користування кредитними коштами продовжено до 18 листопада 2009 року, пункти 5.1.12 та 5.1.13 розділу 5 договору викладені в новій редакції, яким передбачено обов'язок позичальника щомісячно сплачувати банку комісію з травня 2009 року у розмірі 0,9% від загальної суми залишку отриманих кредитних коштів. Крім того, п.4.2.4 викладено в новій редакції, за умовами якого банк має право за несвоєчасну сплату процентів та погашення кредиту і інших платежів, передбачених Договором, отримати від позичальника пеню в розмірі 0,9 % від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочки.

21 жовтня 2009 року між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є будинок АДРЕСА_3, а 29 жовтня 2009 року - договір про внесення змін до зазначеного договору іпотеки.

28 листопада 2012 року сторони уклали додаткову угоду, згідно якої погодили, що

- 3 -

розмір штрафних санкцій за кредитним договором становить 399 960 грн.

29 листопада 2012 року відповідач сплатила банку заборгованість у сумі 1 359 619,58 грн. та 9 517грн. 37коп. комісії, передбаченої п.5.1.11 кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам і не ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З наданих позивачем документів вбачається, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість.

Відповідно до п.6.2 кредитного договору кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляються для оплати штрафних санкцій, комісії, потім - процентів за кредит. Сума, що залишилася, направляється на погашення кредиту. У випадку погашення кредиту та/або процентів, та/або комісій у порушення вказаного порядку з вини позичальника, останній доручає банку самостійно перерозподілити кошти позичальника, що надійшли, у відповідності з черговістю, вказаною у цьому пункті, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок. У разі, якщо позичальником було невірно вказано призначення платежу у платіжному документі вірним вважається призначення платежу, вказане у п.5.1.1 Договору.

За таких обставин, банк, отримавши від відповідача 29 листопада 2012 року грошові кошти в сумі 1 359 619,58грн., відповідно до умов кредитного договору в порядку черговості, спрямував отримані кошти на погашення штрафних санкцій в сумі 399 960грн., відсотків в сумі 7 4970грн.27коп. та частково самого тіла кредиту в сумі 884 689грн.31коп.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у зв'язку з відсутністю доказів зарахування сплаченої 29 листопада 2012 року позичальником суми в рахунок пені, штрафу, відсотків та лише частково в погашення тіла кредиту, суперечить нормам матеріального закону (ст.534 ЦК України) та умовам укладеного між сторонами договору.

Після проведених банком розрахунків заборгованість відповідача по кредитному договору по тілу кредиту становить 369 110грн.62коп., а тому банк правомірно відповідно до умов кредитного договору та ст. 1054 ЦК України нарахував проценти за зазначену суму розмірі 20 896,79грн., виходячи із розміру процентної ставки 22,9%, яка встановлена п.1.2.4 додаткової угоди від 2 липня 2009 року за період з 29 листопада 2012 року по 25 лютого 2013 року.

Відповідно до п. 4.2.4. кредитного договору, в редакції від 22 жовтня 2009р., за несвоєчасну сплату процентів та погашення кредиту і інших платежів, передбачених договором, банк має право отримати від позичальника пеню в розмірі 0,9 % від суми

- 4 -

простроченого платежу за кожний календарний день прострочки.

Проте, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості від 25 лютого 2013 року банк нарахував на залишок по тілу кредиту штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки ( 15 %), за несплачені відсотки штраф в розмірі 0,45 %, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки (15 %) на несплачені відсотки, що суперечить вищезазначеному пункту кредитного договору.

За таких обставин, відсутні підстави вважати обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 19 107грн. 66коп. та пені в сумі 274грн. 38коп.

Крім того, колегія суддів вважає, що безпідставним є і нарахування комісії за обслуговування лінії, виходячи з положень Закону України «Про захист прав споживачів», про що наголошує представник відповідача.

Згідно з п.5.1.11 позичальник зобов'язаний сплачувати банку комісію за внесення і видачу готівки 0,7 % від суми готівкових коштів та 1 % від суми готівкових коштів відповідно.

29 листопада 2012 року відповідач сплатила банку комісію в сумі 9 517грн. 34коп. за внесення готівки ( а.с.68) .

Додатковою угодою від 22 жовтня 2009 року пункти 5.1.12 та 5.1.13 розділу 5 договору викладені в новій редакції, яким передбачено обов'язок позичальника щомісячно сплачувати банку комісію по кредитному договору з травня 2009 року у розмірі 0,9% від загальної суми залишку отриманих кредитних коштів.

За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Таким чином, у зв'язку із змінами у витратах по обслуговуванню кредиту, нарахування кредитором комісії на залишок заборгованості є безпідставним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає встановленим, що заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 5 лютого 2013 року складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 369 110грн. 62коп. та заборгованості по процентам в сумі 20 896грн. 79коп.

Твердження представника відповідача про необхідність застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, колегія суддів вважає безпідставним, так як під час розгляду справи судом першої інстанції ні відповідачем, ні її представниками не заявлялося про застосування позовної давності, а тому відповідно до положень ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не має правових підстав для застосування позовної давності при розгляді апеляційної скарги позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 6.1. договору іпотеки від 1 серпня 2007р. сторони визначили, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити всі боргові зобов'язання, не сплачені іпотекодавцем.

Згідно ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Враховуючи наявність заборгованості відповідача за кредитним договором, колегія

суддів вважає, що банк правомірно заявив вимоги про звернення стягнення на предмет

- 5 -

іпотеки.

За таких обставин, судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів рішення суду скасовує та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати позивача у вигляді сплати судового збору за подачу позову у сумі 3219грн. та апеляційної скарги у сумі 1609грн.50коп.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Альянс» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 березня 2013р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Банк Альянс» у сумі 390007грн. 41коп., яка складається з 369 110грн. 62коп. заборгованості за кредитом та 20 896грн. 79коп. заборгованості за процентами, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною продажу предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Альянс» судовий збір у сумі 4828грн. 50коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: