АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2068/11 Головуючий в суді 1-ї
Провадження № 22-ц/774/888/К/15 інстанції - Черкасенко Т.Г.
Категорія № 49 (І) Доповідач - Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.,

при секретарі: Трофименко О.О.

за участю: відповідача - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу скарга ОСОБА_2 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив розірвати укладений між ними шлюб, зазначивши, що з 1998 року вони припинили шлюбні відносини з причин різних поглядів на життя та стали мешкати окремо один від одного.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2011 року позов ОСОБА_5 задоволений.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований 30 червня 1995 року у Центрально-Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 241, розірвано.

13 серпня 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2011 року.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2015 року заява ОСОБА_6 про скасування заочного рішення, залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду від 03 жовтня 2011 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зокрема, на її думку, суд не повно з'ясував фактичні взаємини подружжя, час фактичного припинення шлюбу та дійсні причини подання позову. Вважає висновок суду про те, що сторони не підтримували тривалий час шлюбні відносини - не є доведеним та спростовується поясненнями свідків. Крім того, вона не була належним чином повідомлена про місце та час судового засідання, оскільки поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи - це кореспонденція позивача ОСОБА_5 та надсилались вони на його адресу, а не на адресу суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30 червня 1995 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, про що в Книзі реєстрації шлюбів 30.06.1995 року зроблено відповідний актовий запис № 241 (а.с. 4). Від шлюбу дітей не мають.

Задовольняючи позовні вимоги та розриваючи шлюб, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Як зазначає ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Колегія вважає, що, розглядаючи справу, суд першої інстанції в достатній мірі виконав вищезазначені вимоги.

Так, суд першої інстанції, вирішуючи спір, допитав в судовому засіданні свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і які пояснили, що позивач не живе з дружиною та не підтримує шлюбні відносини, в тому числі був допитаний свідок - соціальний робітник ОСОБА_7, яка пояснила, що з 2009 року вона обслуговує ОСОБА_5 за місцем його постійного проживання: АДРЕСА_1, де позивач живе зі своєю рідною сестрою та від нього чула, що в нього була дружина, однак вона її ніколи не бачила (а.с. 22).

Як, вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту, складеного уповноваженою квартального комітету № 12 виконкому Тернівської районного ради від 28.09.2011 року, мешканці вул. Спартака підтвердили, що ОСОБА_5 дійсно, на час складання акту, мешкав по АДРЕСА_1, тобто за адресою сестри, з 1998 року, без реєстрації (а.с. 16).

Таким чином, на думку колегії, суд, дотримавшись вимог ст. 112 СК України, дійшов вірного висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, у зв'язку з тим шлюб між ними підлягає розірванню.

Колегія суддів вважає, що посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не повно з'ясував факти справи та фактичні взаємини подружжя, а також те, що факт тривалого не підтримання сторонами шлюбних відносин не є доведеним, є безпідставними.

Крім того, при розгляді заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, також були допитані свідки, які не підтвердили факт підтримання між позивачем та відповідачем шлюбних відносин (а.с. 71-75).

Колегія не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не з'ясував дійсні причини подання позову та не врахував те, що, як зазначено в позовній заяві, шлюбні відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 припинились в 1998 році, однак в 2000 році позивач надав згоду на реєстрацію відповідача в належній йому квартирі, оскільки доказів інших підстав звернення з позовом, відповідачем не доведені.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про місце та час судового засідання, колегія суду не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, судом направлялось на адресу відповідача повідомлення про розгляд справи, копія ухвали про відкриття провадження, копія заяви та доданих до неї документів позивачем, які були отримані позивачем (а.с. 8, 13) і зазначені відповідачем обставини, виходячи із положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України, не є підставою для скасування рішення.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: