_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № /520/10/15
УХВАЛА

13.02.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2014 року представник заявника звернувся до суду з заявою, в якій просить суд скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Київського районного суду м. Одеси від по справі № 2-6891/2010, у частині накладення арешту на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

У судовому засіданні представник заявника подану заяву підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві.

Інші сторони по справі у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду даного клопотання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь в справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що в задоволенні клопотання слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 2-6891/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Під час розгляду справи ухвалою суду від 05.10.2010 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки TOYOTA FORTUNER, державний номер НОМЕР_1, 2006 року виготовлення, що належить ОСОБА_3, а також накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, до розгляду справи по суті.

В подальшому заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно 157 800 гривень, а також стягнуто судові витрати у розмірі 1698 гривень.

Вищевказане рішення в законному порядку оскаржене не було, а від так набрало законної сили, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Таким заходом забезпечення позову як арешт суд захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вживаючи заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту нам 1/3 частину вищевказаної квартри, суд виходив з того, що вищевказана частка квартири належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2006 року, яка на той час була дружиною боржника, відповідача по справі ОСОБА_3

Згідно приписів ст. 60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Одже, суд не приймає тверджження заявника про те, що 1/3 частина квартири належить лише їй, а накладення арешту є неправомірним, оскільки з договору купівлі-продажу зазначеної квартири вбачається, що вона придбана під час шлюбу із ОСОБА_3, таким чином на належну йому частину може бути звернуто стягнення.

Таким чином суд правомірно вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказану частину квартири.

Також при вирішенні даного питання суд враховує той факт, що ухвала Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2010 року оскаржувалась заявником в апеляційному порядку, проте ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а ухвалу залишено без змін.

Більш того при винесенні ухвали суд бере до уваги, що рішення суду не виконано і не втратило своєї законної сили,

Судове рішення (постанова, ухвала) - це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обов'язковість рішень суду».

Ч.1 ст.14 ЦПК України закріпила - «Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами».

Також згідно ст. 11 «Про судоустрій України» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиціальність) судових рішень для інших судів, органів прокуратури, слідства, дізнання визначається процесуальним законом.

Таким чином враховуючи те, що рішення суду до теперішнього часу не виконано, суд вважає, що скасування вжитих заходів забезпечення позову може ускладнити його виконання.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову є безпідставною, а від так задоволеню не підялгає в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151-153, 168, 209, 210, 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Куриленко О. М.