Провадження № 2/752/484/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23.03.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Овдій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06.11.2013 р. між сторонами був укладений Договір позики, відповідно до умов якого Позикодавець передав Позичальнику грошові кошти у розмірі 160000 російських рублів зі строком повернення до 15.11.2013 р. Укладення Договору позики підтверджується розпискою.
Інша частина коштів залишилась не повернутою, в зв»язку з чим позивач просить стягнути з відповідача частину неповернутої позики проценти за користування коштами, та на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних за невиконання грошового зобов»язання.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на те, що відповідач не виконав належним чином свої зобов»язання за Договором позики і у визначені строки не повернув суму боргу в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, яка міститься в матеріалах справи, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався.
На підставі положень ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Судом встановлено, що 06.11.2013 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений Договір позики, відповідно до умов якого позивач, як Позикодавець, передала відповідачу, як Позичальнику, грошові кошти в розмірі 160000 гривень.
Згідно з умовами Договору факт передачі коштів підтверджується письмовою розпискою.
Позичальник зобов»язався повернути позику до 15.11.2013 р.
Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті, при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
В ході судового розгляду представник позивача наполягав на стягненні заборгованості за Договором позики у валюті зобов»язання з визначенням еквівалента на підставі офіційного курсу Національного банку України.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені Договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обгрунтованими і підлягають задоволенню.
Є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування коштами, нарахованими на суму невиконаного зобов»язання, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Розрахунок процентів за користування коштами, наданий позивачем, відповідає положенням ст.1048 ЦК України, не спростований відповідачем, а тому може бути взятий судом до уваги.
З огляду на викладене, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування коштами в розмірі 9730 російських рублів з визначенням еквіваленту в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення суду.
Також, на думку суду, є обґрунтованими вимоги позивача щодо застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України і стягнення з відповідача 3 % річних від суми боргу, оскільки боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення неповернутої суми позики, процентів за користування коштами та 3 % річних від суми боргу є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню судом.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду.
Вимоги щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 86 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Вартість послуг визначена відповідно до Закону, виходячи і розміру компенсації витрат на правову допомогу в сумі 487,20 гривень за годину надання послуг.
При визначенні суми компенсації витрат позивача на отримання правової допомоги суд виходить з того, що фактично на день розгляду справи послуги з надання правової допомоги були надані частково, а саме: надана консультація, вивчені документи та складена позовна заява, яка подана до суду, а також представником здійснено представництво інтересів довірителя в суді першої інстанції в 1 судовому засіданні.
З огляду на викладене, стягненню підлягають витрати на правову допомогу відповідно до фактично наданих послуг ( за 9 годин), що становить 4384,80 гривень.
Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 , 224-226 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольтини частково.
В іншій частині вимог - відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя