АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/31/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1330/15Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого -судді : Чумак О.В.

Суддів: Карнауха П.М., Кривчун Т.О.

при секретарі: Лимар О.М.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 березня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Миргородське лісове господарство» про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарних стягнень, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Чумак О.В., -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 березня 2015 року у позові ОСОБА_4 до Державного підприємства «Миргородське лісове господарство» про визнання незаконними та скасування в частині, відповідно до якої щодо нього застосоване дисциплінарне стягнення, наказів директора Державного підприємства «Миргородське лісове господарство» від 27.09.2013 року № 220, від 09.01.2014 року № 22, від 08.05.2014 року № 147, від 12.03.2014 року № 100, від 19.05.2014 року № 153, - відмовлено.

Судовий збір по справі компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначив, що місцевий суд не врахував, що він не мав можливості своєчасно оскаржити накази про застосування відносно нього дисциплінарних стягнень, оскільки йому не було роз'яснено право на їх оскарження. Крім того, суд, визнавши безпідставним накладення на нього дисциплінарного стягнення відповідно наказу № 22 від 09.01.2014 року, не скасував його.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, ОСОБА_4 з 25.09.2007р. працював у Державному підприємстві «Миргородське лісове господарство» на посаді в.о. лісничого Комишнянського лісництва, а з 10.12.2007р. по 13.08.2014р. - лісничим Комишнянського лісництва.

Наказом № 82-К від 12 серпня 2014 року ОСОБА_4 звільнений з роботи 13 серпня 2014 року за систематичне невиконання обов'язків, покладених трудовим договором на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці та копіями наказів про прийняття та звільнення з роботи (а.с.8, 9, 15).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд обґрунтовано виходив із відсутності підстав для визнання незаконним та скасування наказів № 220 від 27 вересня 2013 року, № 22 від 09.01.2014 р., № 147 від 08.05.2014 р., № 100 від 12.03.2014 р., № 153 від 19.05.2014 р. в частинах, що стосується ОСОБА_4; наявності у директора підприємства підстав для застосування до позивача дисциплінарних стягнень, які накладені у відповідності з вимогами КЗпП України та пропуску позивачем строку звернення до суду щодо оскарження наказів про накладення дисциплінарних стягнень та неповажності наведених ним причин пропуску такого строку.

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно затвердженої директором ДП «Миргородське лісове господарство» 01.08.2009 року посадової інструкції лісничого, із змістом якої позивач ознайомлений, лісничий відповідає за додержання технології виробництва та організацію праці, забезпечує нормальні, безпечні умови праці працівників лісництва, забезпечує контроль за дотриманням робітниками вимог нормативних актів з охорони праці, виробничої санітарії, пожежної безпеки, відповідає за технічну документацію по всім видам робіт (п.п. 3.36, 3.38, 3.39, 3.40) (а.с.52-56).

Пунктом 6.1 Інструкції передбачено, що лісничий є керівником і організатором роботи з охорони праці в лісництві і несе повну відповідальність за її стан.

Згідно п.5.10 посадової інструкції за невиконання службових обов'язків лісничий несе дисциплінарне покарання.

За приписами ст.ст. 147-149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення - догана або звільнення, яке застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівнику під розписку.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, наказом № 220 від 27 вересня 2014 року «Про результати перевірки стану охорони праці підприємства» ОСОБА_4 оголошено догану за невиконання своїх посадових обов'язків з питань охорони праці та безконтрольність за своїми підлеглими щодо дотримання ними нормативно-правових актів з питань охорони праці на підставі акту перевірки ДП «Миргородський лісгосп» від 12 вересня 2013 року, складеного головним спеціалістом сектору внутрішнього аудиту Степанюком А.М. та головним спеціалістом сектору лісовідновлення Грушицьким А.Б. Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства (а.с.10,57-60).

Зазначеним актом встановлені порушення вимог охорони праці, виявлені під час перевірки, в тому числі і в Комишнянському лісництві, які в подальшому наведені у тексті наказу, яким за вказані порушення ряду посадових осіб підприємства, в тому числі позивачу ОСОБА_4, оголошено догану. Вказаний наказ зареєстрований у журналі реєстрації доган ДП «Миргородське лісове господарство» (а.с.50).

Як установлено судом першої інстанції, визнавалось позивачем та підтверджено показами свідка ОСОБА_9, ОСОБА_4 був ознайомлений з вказаним наказом одразу після його видання.

З поданих позивачем пояснень до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4 фактично визнав частину порушень, встановлених зазначеним актом (а.с.77-85). Також наявність на момент перевірки деяких із зазначених недоліків підтверджено показами свідка ОСОБА_9, що був допитаний у суді першої інстанції.

Встановивши зазначені обставини, місцевий суд дійшов вірних висновків про те, що дисциплінарне стягнення до позивача застосовано за наявності підстав для цього й у відповідності до вимог КЗпП України та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу № 220 від 27 вересня 2013 року в частині, що стосується позивача.

Також місцевим судом вірно встановлено, що наказом № 22 від 09 січня 2014 року «Про невиконання планів з реалізації новорічних ялинок» ОСОБА_4 за невиконання плану з реалізації новорічних ялинок та невідповідальне відношення до своїх службових обов'язків оголошено догану. Зазначений наказ зареєстрований у журналі реєстрації доган ДП «Миргородське лісове господарство» (а.с.11, 51).

Місцевим судом установлено та не заперечувалось представником відповідача, що згідно наказу директора ДП «Миргородський лісгосп» від 12.12.2013 року № 209-В, з 11.12.2013 року по 31.12.2013 року включно ОСОБА_4 перебував у черговій щорічній відпустці. Виконання обов'язків лісничого на період його відпустки було покладено на помічника лісничого ОСОБА_10 (а.с.75).

Враховуючи те, що в період реалізації новорічних ялинок позивач був звільнений від виконання службових обов'язків на підставі зазначеного наказу, місцевий суд дійшов вірних висновків про відсутність вини позивача у невиконанні зазначеного плану, своїх службових обов'язків, порушенні трудової дисципліни та безпідставності застосування до нього дисциплінарного стягнення без урахування передбачених ст. 149 КЗпП України обставин.

Разом із тим, відповідно до ст.150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

За правилом ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 1 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року № 18, від 25 травня 1998 року № 15) встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечувалося позивачем, що з вищевказаним наказом він ознайомився у січні 2014 року, відтак дійшов вірного висновку про те, що позивач саме з цього часу дізнався про порушення свого права. З позовом до суду звернувся 12.01.2015 року з пропуском тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про те, що зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду, зокрема відсутність знань про можливість оскарження наказів про застосування дисциплінарних стягнень та про порядок такого оскарження, є неповажними з огляду на те, що згідно розділу 7 посадової інструкції лісничого, погодженої з головою профспілкового комітету та затвердженої директором ДП «Миргородське лісове господарство», лісничий повинен знати, зокрема законодавство про працю. Окрім того, позивач мав можливість отримати правову допомогу у відповідного фахівця в галузі права, у тому числі з питань трудового законодавства. Про наявність будь-яких інших об'єктивних непереборних обставин, які б перешкоджали йому звернутись до суду у встановлений ст.233 КЗпП України тримісячний строк позивачем не зазначено.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість поновлення пропущеного строку та обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу № 22 від 09 січня 2014 року «Про невиконання планів з реалізації новорічних ялинок» в частині, відповідно до якої позивачу оголошено догану, за пропуском строку звернення до суду.

Також судом вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом № 147 від 8 травня 2014 року «За незадовільну роботу Комишнянського лісництва по догляду за лісовими культурами» ОСОБА_4 за слабкий контроль за своїми підлеглими оголошено догану, яка зареєстрована у журналі реєстрації доган ДП «Миргородське лісове господарство» (а.с. 13,51).

Згідно наказу підставами для застосування дисциплінарного стягнення зазначено те, що в ході проведеної 08.05.2014 року вибіркової перевірки стану ведення лісового господарства та лісокультурного виробництва по Комишнянському лісництву встановлено ряд недоліків, зокрема:

- згідно наряду-акту виконаних робіт № 128 від 03.04.2014р. в кв.51 вид 4/1 площею 3,2 га було проведено ручне прополювання лісових культур та виплачено зарплату на суму 3372,29 грн., а фактично культури почали прополюватись лише в травні.

- згідно наряду-акту виконаних робіт № 130 та № 131 в кв.39 вид.7 площею 1,2 га та в кв.46 вид.4 площею 0,9 га був проведений догляд за лісовими культурами мотокущорізом та згрібання решток граблями, фактично рештки не згребені.

- згідно наряду-акту виконаних робіт № 132 від 30.04.2014р. в кв.86 вид.7 було проведено косіння трави в міжряддях лісових культур, фактично робота не проведена.

- під час ремонту автомобіля УАЗ підвезення людей на ділянки проводилось автомобілем ЗІЛ-130, який не оснащений для цього. Підвезення людей проводив ОСОБА_9 який не має категорії «Д», що є дозволом для виконання даної роботи.

Зазначені в наказі недостатність контролю за проведенням робіт та порушення вимог охорони праці, відповідальність за стан якої та здійснення контролю за її дотриманням робітниками відповідно до положень посадової інструкції несе лісничий, частково підтверджені показами допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9 Зазначеним показам свідків судом першої інстанції дана належна правова оцінка. Таким чином, місцевий суд дійшов вірних висновків про те, що зазначені порушення є підставою для застосування дисциплінарного стягнення відповідно до ст.ст.147-149 КЗпП України та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову щодо визнання незаконним та скасування наказу № 147 від 8 травня 2014 року в частині, відповідно до якої позивачу оголошено догану.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 100 від 12.03.2014 року вирішено виплатити матеріальну допомогу бухгалтеру лісгоспу ОСОБА_13 на поховання батька, який зареєстрований в журналі реєстрації наказів (а.с.43,48).

Наказом № 153 від 19.05.2014 року «Про результати перевірки Миргородської міжрайонної прокуратури» зазначено, що лісничому Комишнянського лісництва ОСОБА_4 за неналежне виконання своїх службових обов'язків в ході розгляду справ про адмінправопорушення вказати (а.с.44-47).

За повідомленням ДП «Миргородське лісове господарство» від 03.02.2015 р., за період 2013-2014 р.р. інших наказів, крім наказів № 220 від 27.09.2013р., № 22 від 09.01.2014 і № 147 від 08.05.204р, про накладення дисциплінарних стягнень на ОСОБА_4 на підприємстві відсутні (а.с.73).

Відповідно до ст. 150 КЗпП України в порядку, встановленому цим Кодексом, працівником може бути оскаржене саме дисциплінарне стягнення.

Вищевказаними наказами дисциплінарне стягнення на позивача не було накладено, «вказати» не належить до передбачених ст. 147 КЗпП України заходів стягнення та не спричиняє правові наслідки, що настають в результаті накладення дисциплінарного стягнення. За таких обставин, місцевий суд дійшов вірних висновків про те, що накази № 100 від 12.03.2014 року та № 153 від 19.05.2014 року не порушують трудових прав позивача, а тому відсутні підстави для визнання їх незаконними та скасування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він не мав можливості своєчасно оскаржити накази про застосування відносно нього дисциплінарних стягнень, оскільки йому не було роз'яснено право на їх оскарження, - не заслуговують на увагу колегії з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено обов'язок роботодавця роз'яснювати право на оскарження таких наказів. Окрім того, як вказувалося вище, посадовою інструкцією лісничого, погодженої з головою профспілкового комітету та затвердженої директором ДП «Миргородське лісове господарство», лісничий повинен знати, серед іншого і законодавство про працю. Також позивач мав можливість отримати допомогу у фахівця в галузі права, у тому числі щодо оскарження наказів про дисциплінарне стягнення.

Твердження в апеляційній скарзі щодо скасування наказу № 22 від 09.01.2014 р. колегія суддів не приймає з огляду на те, що позивачем пропущено встановлений ст.233 КЗпП України тримісячний строк на звернення до суду з вимогою про скасування зазначеного наказу, з яким, з його слів, він був ознайомлений у січні 2014 р.

Відтак доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться в основному до переоцінки доказів на користь позивача.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

За змістом статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка.

Розгляд справи проведений місцевим судом з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності. Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/ О.В.Чумак

Судді: /підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ Т.О. Кривчун

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак