ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

19 жовтня 2015 року Справа № 174/722/15-ц

п/с № 2/174/313/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, 08.12.1998 р. н., до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 06.08.2015 р., позивачка зазначила, що 30.08.2007 року, у м. Корсаків, Сахалінської області, ОСОБА_3 Федерації, померла її дочка, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У дочки залишився сина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який з 2003 року проживав з нею.

Відповідно до постанови голови муніципального утворення Корсаківського району від 29.12.2007 року, № 875 «Про встановлення опіки над неповнолітнім ОСОБА_2П.», вона була призначена опікуном ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1993 року, виданого органом приватизації заводу «ЕКМА» вона, її покійна дочка, та її син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, є у рівних частках власниками квартири АДРЕСА_1.

Відповідно, після смерті дочки, відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини вищезазначеної квартири АДРЕСА_1, яка складається з 2х житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 45,1 кв.м. та розташована на другому поверсі, двохповерхового будинку.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті дочки, є вона, та її онук ОСОБА_2, однак вона спадщину не приймала.

04.08.2015 року вона звернулася, як законний представник онука, до приватного нотаріуса Вільногірського міського нотаріального Округу Дніпропетровської області, ОСОБА_6, щодо відкриття спадкової справи та оформлення на онука права спадщини за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Однак приватний нотаріус ОСОБА_6 відмовила їй у відкритті спадкової справи, мотивуючи це тим, що дочка є громадянкою іншої держави, померла на території ОСОБА_3 Федерації, а міжнародними договорами неврегульовані питання щодо правової допомоги у справах де спадкодавцем виступає громадянин іншої держави.

При цьому нотаріус порадила їй звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину у судовому порядку.

Згідно п.п. 4.18. п. 4 глави 10 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином вона вважає, що права її неповнолітнього онука на визнання за ним права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом підлягає розгляду в судовому порядку, приймаючі до уваги наступне. 22 січня 1993 року держави - члени СЕД (Договірні Сторони) підписали Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах. 10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію та 14 квітня 1995 року вона набула чинності для України.

Зазначена Конвенція застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, ОСОБА_3 Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном.

Конвенція закріплює право громадян кожної із Договірних Сторін щодо успадковування на територіях інших Договірних Сторін майна чи прав за законом чи заповітом на рівних умовах і в тому ж обсязі, що і власні громадяни. Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої розташоване це майно.

Відповідно до п. 2 ст. 45 Конвенції, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Згідно зі ст. 48 зазначеної Конвенції провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Положення пунктів 1 і 2 цієї статті застосовуються також при розгляді спорів, що виникають у зв'язку з провадженням по справах про спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право», іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.4 ст. 1228 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 1273 ЦК України, батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.

У їхньому випадку ні вона, ні орган опіки та піклування не надавали згоди на відмову від спадщини її неповнолітнього онука, що передбачає, що онук прийняв належну йому після смерті матері частку спадкового майна, у тому числі частку квартири АДРЕСА_1.

Згідно ч.5 ст. 1228 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п.16 листа ВССУ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 р. № 24-754/0/4-13, - У міжнародних договорах, нормативних актах України поняття "обсяг прав, пов'язаних із спадкуванням" охоплює не тільки право на спадкування майна, але і право на укладання і скасування заповіту на майно, що знаходиться на території іншої договірної країни (а також спадкові права, що можуть бути здійснені у майбутньому). Окрім того, у законодавстві України зазначено, що права іноземців щодо спадщини виникають на тих самих підставах, що і в громадян України, і спадщина переходить до спадкоємців незалежно від громадянства. Принцип зрівняння у правах є основою національного режиму та визначає головні аспекти здатності іноземців мати права, що виникають при спадкуванні. Суть спадкових прав залишається незмінною як у випадку набуття їх іноземцями, так і у випадку набуття громадянами України. Об'єкт також залишається незмінним - спадщина (сукупність суб'єктивних прав та обов'язків спадкодавця). Таким чином, іноземці (особи без громадянства) здійснюють свої спадкові права на території України нарівні з громадянами України.

Доказами правомірності її позову є: свідоцтво про право власності на житло, свідоцтво про народження онука, свідоцтво про смерть її дочки, постанова про встановлення опіки над онуком, та інше.

Ціна позову визначена нею з орієнтованою вартості 1/3 частки нерухомого майна, на яку вона прохає визнати за онуком право власності, і яка на її думку складає 20000,00 грн.

Зазначена ціна буде уточнена після відкриття провадження за цим позовом та призначення за її клопотанням судово-будівельної експертизи відносно дійсної вартості спадкового нерухомого майна.

Відповідно до п.п. 3,4,5,6 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

За змістом зазначеної норми, саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. ЦПК не вимагає від позивача правового обґрунтування позову (посилання на норму права, яка регулює спірні правовідносини). Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.

Конституція України у ч. 1 ст. 55 гарантує кожному, що його права і свободи захищаються судом.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Верховний Суд України в своєму листі від 01.04.2014р. «ОСОБА_7 практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» вказав: «вимоги ст. 16 ЦК і ст. 4 ЦПК стосовно того, що зазначені права та інтереси можуть захищатися лише способами, передбаченими законом або договором, призводять до відмови в захисті цих прав та інтересів у правовідносинах, для яких законом або договором не встановлено спосіб їх захисту.

Відтак не можна погодитися з практикою судів, які відмовляють у позові у зв'язку з тим, що позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту, не встановлений законом або договором для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється. У таких випадках слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.»

Такий підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК України знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 р. у справі N 6- 20цс 11.

Відповідачем у справі нею зазначена Вільногірська міська рада Дніпропетровської області, приймаючі до уваги, що спірна частина нерухомого майна розташована на її території, а відповідно до ч. 3 ст. 1277 ЦК України, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, та також згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року, № 7, "Про судову практику у справах про спадкування", - при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Керуючись ст.ст.3,114 ЦПК України, ст.ст. 1216,1225, 1228,1258,1266,1298 ЦК України, ст.ст. 71,73,77 Закону України «Про міжнародне приватне право», позивачка прохає:

Визнати за неповнолітнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право спільної часткової власності у порядку спадкування за законом після смерті його матері, ОСОБА_4, яка померла 30.08.2007 року, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Позивачка в судове засідання не з'явилася та надала заяву про розгляд справи за її відсутності, з участю її представника ОСОБА_8 (а.с.22).

Представник позивачки, ОСОБА_8, який не обмежений в його повноваженнях, також в судове засідання не з'явився та надав заяву про розгляд справи за його відсутності, де зазначив прохання, покласти судові витрати у справі на позивачку. При цьому, раніше, в судовому засіданні, ОСОБА_8 позовні вимоги та їх обгрунтування підтримав в повному обсязі та надав письмову заяву, в якій зазначив, що згідно ч. 1 ст.3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка набула чинності для України 22.12.2003 року, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, особи, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. У свою чергу, відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, дата набуття чинності для України 22.12.2003 року, слідує, що дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури (проставлення апостиля) не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами, відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації. У даному випадку, між Україною та ОСОБА_3 Федерацією підписана та діє Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, у ст. 13 якої зазначено: документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Тобто документи, виготовлені в ОСОБА_3 Федерації уповноваженими особами, не потребують додаткової їх легалізації на території України. (а.с.81) Також надав заяву, де надав розрахунок судового збору - 495.39 грн., відповідно до дійсної вартості спірної квартири - 148618.00 грн. та її 1/3 частки - 49539.33 грн. (а.с.30)

Представник відповідача, ОСОБА_7, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не надав, але сам був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання. При цьому, раніше, в судовому засіданні, ОСОБА_7 позов визнавав в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 169,224 ЦПК України, суд дійшов висновку про проведення судового засідання за відсутності відповідача, з заочним розглядом справи.

Дослідивши надані у справі письмові докази, а саме:

- квитанцію від 06.08.2015 р. про сплату позивачкою судового збору в сумі 243.60 грн. та квитанцію від 28.08.2015 р. про сплату позивачкою судового збору в сумі 251.79 грн., всього на суму - 495.39 грн. (а.с.1, 29);

- копію витягу із паспорта громадянки ОСОБА_3 Федерації на ім'я ОСОБА_1, 27.10.1052 р. н. (а.с.4);

- копію витягу із паспорта громадянина ОСОБА_3 Федерації на ім'я ОСОБА_2, 08.12.1998 р. н. (а.с.5);

- копію свідоцтва про народження 08.12.1998 року в м. Вільногірську, Дніпропетровської області ОСОБА_2, батьками якого зазначені громадяни України: ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (а.с.6);

- копію свідоцтва про одруження, згідно якого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 одружилися 18.09.1998 р., актовий запис № 118 відділу РАГС виконкому Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с.7);

- копію свідоцтва про смерть, згідно якого ОСОБА_4, 30.01.1982 р. н., громадянка ОСОБА_11, уродженка м. Вільногірська, Дніпропетровської області, померла 30.08.2007 р. в м. Корсаків, Корсаківського району, Сахалінської області ОСОБА_11, актовий запис № 355 відділу ЗАГС Корсаківського району Управління ЗАГС Сахалінської області (а.с.8);

- копію свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1993 р. та копію технічного паспорта на квартиру, згідно яких квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_5 (а.с.9, 10-11);

- копію постанови голови Адміністрації муніципального утворення Корсаківського району, від 29.12.2007 р. № 875, згідно якої призначено опікуном неповнолітнього ОСОБА_2, 08.12.1998 р. н., ОСОБА_1 (а.с.12);

- звіт про оцінку майна (з додатками) від 28.08.2015 р., згідно якого вартість спірної квартири складає - 148618.00 грн. без ПДВ (а.с.31-59);

- заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вільногірського міського нотаріального округу, ОСОБА_6, про надання відповіді в письмовій формі стосовно відмови у вчиненні нотаріальної дії (а.с.61);

- лист приватного нотаріуса Вільногірського міського нотаріального округу, ОСОБА_6, від 31.08.2015 р., вих. № 147/01-16, на адресу ОСОБА_1 стосовно відмови у виконанні нотаріальної дії (а.с.74) - та оцінивши їх в сукупності та взаємозв'язку, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, за наступних обставин.

30.08.2007 року, у м. Корсаків, Сахалінської області, ОСОБА_3 Федерації, померла дочка позивачки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок чого відкрилася спадщина в виді на1/3 частки квартири АДРЕСА_3, співвласниками якої, згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1993 р. (а.с.9), зазначені: ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_5 в рівних частках, відповідно до ст. 372 ЦК України, якою передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Спадкоємцями першої черги за законом стали: мати спадкодавця, тобто позивачка ОСОБА_1, та неповнолітній син спадкодавця, тобто ОСОБА_2, 08.12.1998 р. н.

Відповідно до постанови голови муніципального утворення Корсаковського району від 29.12.2007 року, № 875 «Про встановлення опіки над неповнолітнім ОСОБА_2П.», ОСОБА_1 призначена опікуном свого внука, ОСОБА_2.

ОСОБА_1 спадщину не прийняла, з відповідною заявою до нотаріуса не зверталася і, згідно постанови про встановлення опіки, діє в інтересах свого неповнолітнього внука ОСОБА_2, який, відповідно до положень ч.4 ст. 1228 ЦК України, є таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи спір, суд приймає до уваги, що відповідач позов визнав, що визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб і не суперечить закону.

Суд керується наступними правовими нормами.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Згідно ч. 1 ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право», іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України.

Згідно п. 2 ст. 45 "Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах" Держав - членів Співдружності Незалежних Держав, від 22 січня 1993, право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.

Згідно ст. 48 зазначеної Конвенції, провадження у справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Положення цієї статті застосовуються також при розгляді спорів у справах про спадщину.

З врахуванням зазначених правових норм та встановлених обставин справи, суд доходить висновку, що розгляд даного позову підсудний, саме Вільногірському міському суду Дніпропетровської області, оскільки спірне спадкове нерухоме майно знаходиться на території м. Вільногірська, і позивачка, як громадянка ОСОБА_3 Федерації, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, правомірно звернулася з даним позовом до Вільногірського міського суду.

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.4 ст. 1228 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 1273 ЦК України, батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.

З врахуванням зазначених правових норм та встановлених обставин справи, суд доходить висновку, що неповнолітній ОСОБА_2 прийняв спадщину, що відкрилася після смерті 30.08.2007 р. його матері, ОСОБА_4, в тому числі, 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Згідно ч.5 ст. 1228 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно п.16 листа ВССУ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 р. № 24-754/0/4-13, - "У міжнародних договорах, нормативних актах України поняття "обсяг прав, пов'язаних із спадкуванням" охоплює не тільки право на спадкування майна, але і право на укладання і скасування заповіту на майно, що знаходиться на території іншої договірної країни (а також спадкові права, що можуть бути здійснені у майбутньому). Окрім того, у законодавстві України зазначено, що права іноземців щодо спадщини виникають на тих самих підставах, що і в громадян України, і спадщина переходить до спадкоємців незалежно від громадянства. Принцип зрівняння у правах є основою національного режиму та визначає головні аспекти здатності іноземців мати права, що виникають при спадкуванні. Суть спадкових прав залишається незмінною як у випадку набуття їх іноземцями, так і у випадку набуття громадянами України. Об'єкт також залишається незмінним - спадщина (сукупність суб'єктивних прав та обов'язків спадкодавця). Таким чином, іноземці (особи без громадянства) здійснюють свої спадкові права на території України нарівні з громадянами України."

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили.

Тобто, згідно зазначеної норми, одним із правовстановлюючих документів про право власності на нерухоме майно, може бути рішення суду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в виді судового збору в сумі - 495.39 грн., суд вважає можливим покласти їх на позивачку, ОСОБА_1, згідно заяви про це її представника, ОСОБА_8, який не обмежений в його повноваженнях.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 174, 209 ч.3, 212-215, 222-233, 292-294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2, 08.12.1998 р. н., уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянином РФ, зареєстрованим за місцем проживання за адресою: РФ, АДРЕСА_4, право приватної спільної часткової власності, в порядку спадкування за законом, після смерті 30.08.2007 р. його матері, ОСОБА_4, на 1/3 частку квартири АДРЕСА_5, без виділення в натурі, враховуючи, що по 1/3 частці зазначеної квартири належить на праві приватної спільної часткової власності кожному: ОСОБА_1, 1952 р. н., та ОСОБА_5, 1975 р. н., на підставі приватизації житла, згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1993 р., виданого органом приватизації заводу «ЕКМА», без виділення часток в натурі.

Судові витрати у справі, в виді судового збору 495.39 грн., покласти на позивача, ОСОБА_1, згідно заяви про це її представника, ОСОБА_8, який не обмежений в його повноваженнях.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається, протягом десяти днів з дня його проголошення, через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.