АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4251/15 Справа № 183/7141/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубовенко І. Г. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

13 травня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М.., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, вони проживали разом та вели спільне господарство в будинку АДРЕСА_1 в м.Новомосковську Дніпропетровської області, який за договором купівлі-продажу від 24 липня 1991 року належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Зазначає, що під час шлюбу з 1994 року по 2009 рік в будинку та на його подвір'ї проведено цілий комплекс робіт, істотно покращуючи його стан, цінність та ринкову вартість. Оскільки, зроблені наступні поліпшення: проведено водопостачання; встановлено двоконтурний котел опалення; зроблена та обкладена цеглою яма для каналізаційних стоків; територія двору та навколо будинку забетонована; забетонована підлога над підвалом; зроблено перепланування будинку; спальня переобладнана у ванну кімнату, у якій поставлене металопластикове вікно; стіни та підлога у ванній кімнаті обкладені кахлем, стеля обшита пластиком; в кухні переклеєні шпалери; дах над кухнею та спальнею перекритий оцинкованим залізом; на подвір'ї встановлені металеві ворота та збудована альтанка. Вважає, що поліпшення зроблені за час перебування у шлюбі та за їх спільні кошти, тому він має право на частину цього домоволодіння на підставі положень ч. 1 ст. 62 СК України. Просив визнати будинок АДРЕСА_1 Дніпропетровської області об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зобов'язуючись у підтвердження своїх вимог надати заяву про призначення будівельної експертизи.

Згодом уточнивши свої позовні вимоги, зазначив, що з ОСОБА_4 проживав разом з 1990 року, а у 1991 році вони придбали на її ім'я 7/17 домоволодіння АДРЕСА_1 у м.Новомосковську Дніпропетровської області, де ними були зроблені наступні поліпшення: проведено водопостачання у 1995-1997 роках; встановлено двоконтурний котел опалення у 1993 році; зроблена та обкладена цеглою яма для каналізаційних стоків у 2007 році; територія двору та навколо будинку забетонована у 2006 році; забетонована підлога над підвалом у 2005-2006 роках; зроблено перепланування будинку у 2007 році; спальня переобладнана у ванну кімнату, у якій поставлене металопластикове вікно у 2008 році; стіни та підлога у ванній кімнаті обкладені кахлем, стеля обшита пластиком у 2008 році; в кухні переклеєні шпалери у 2002-2003 роках; дах над кухнею та спальнею перекритий оцинкованим залізом у 1992 році; на подвір'ї встановлені металеві ворота та збудована альтанка у 1991-1992 роках. Вказує, що він отримував хорошу пенсію та працював, тоді як ОСОБА_4 отримувала лише невелику пенсію та допомагала йому. Вважає, що в результаті зазначених поліпшень, майно збільшилося у своїй вартості, тому просить визнати домоволодіння спільною сумісною ОСОБА_4., визнавши за ним 2/3 частин від 7/17 домоволодіння АДРЕСА_1, залишивши за ОСОБА_4 1/3 частину від зазначеної частки домоволодіння.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя відмовлено (т.2 а.с. 79-82).

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду ОСОБА_3 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі ( т.2 а.с.86-87).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

За змістом ст.62 СК України - якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як встановлено матеріалами справи, сторони з 28 травня 1994 року до 07 грудня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. На підставі свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 28 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайнного управління юстиції дніпропетровської області, шлюб між сторонами розірвано. 24 липня 1991 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу придбала 7/17 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, тобто до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Обґрунтовуючи позов про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та його поділ позивач посилалася на те, що вартість вказаного житлового будинку істотно збільшилась внаслідок спільних трудових і грошових затрат подружжя.

Проте, як свідчать матеріали справи, такі обставини не доведені.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що спірний будинок за час шлюбу істотно збільшився у своїй вартості внаслідок проведення його ремонту та перебудови.

Із справи вбачається, що ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 у справі призначалася судова будівельно-технічна експертиза для визначення переліку та об'єму фактично виконаних будівельних робіт з будівництва в даному домоволодінні за час шлюбу сторін, яка не була проведена з причин неоплати саме позивачем (т.1 а.с. 243).

Таким чином, суд першої інстанції відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Зокрема, роз'яснив стороні позивача, яка відмовилася від проведення призначеної експертизи правові наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст. 146 ЦПК України.

За таких обставин, встановити чи проводились у спірному будинку в період шлюбу сторін ремонтні роботи, їх об'єм та чи істотно збільшилась вартість житлового будинку і в якому розмірі, не є можливим, а тому підстави для визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя відсутні. У зв'язку із цим, відсутні і підстави для визнання за позивачем права власності на частину цього будинку, оскільки така вимога є похідною від вимоги про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя.

Правильно встановивши правову природу правовідносин, що виникли між сторонами, дослідивши обставини справи та належним чином оцінивши надані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі про те, що саме внаслідок ненадання судом першої інстанції за клопотанням експерта необхідних документів, відсутність яких унеможливлює проведення призначеної судової експертизи, оплата експертиза не була проведена, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки матеріали справи відповідних клопотань експерта не містять. Саме з причин неоплати позивачем судової експертизи, матеріали справи без виконання повернуто суду (т.1, а.с. 243). Під час знаходження справи в суді апеляційної інстанції, своїм правом на проведення експертизи позивач не скористався.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції ст. 212 ЦПК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд дослідив всі надані докази, в тому числі і пояснення свідків і дав їм відповідну оцінку з урахуванням встановлених фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

Л.А. Черненкова