Справа №468/211/15-ц 23.04.2015 23.04.2015 23.04.2015
Провадження №22-ц/784/1099/15
провадження № 22ц-784/1099/2015 Головуючий у першій інстанції: Муругов В.В..
категорія 27 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

23 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Орельській Н.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2015 року

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_3 про виселення,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_3 про виселення.

Позивач зазначав, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 5 червня 2008 року звернуто стягнення на іпотечне майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, укладеному між банком та ОСОБА_3 11 червня 2007 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 в добровільному порядку не звільняє спірну квартиру, позивач просив суд виселити відповідачку та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 11 червня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №NKTOG104040001, за яким банк надав останній кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 196000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 1,% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % на місяць від суми кредиту в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту, згідно п.3.11. та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору, на строк до 10 червня 2027 року.

12 червня 2007 року з ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за яким остання передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Однак, позичальник порушувала кредитні зобов'язання, у зв'язку із чим станом на 7 квітня 2008 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 17475,11 доларів США., тому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 5 червня 2008 року постановлено в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, укладеному між банком та ОСОБА_3 11 червня 2007 року, звернути стягнення на іпотечне майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачу.

Банк поставив питання про виселення відповідача та інших осіб які там проживають, зі спірної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться в порядку встановленому законом.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій банку після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок: всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють будинок у встановлений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення при зверненні стягнення передбачений ч. 3 ст. 109 ЖК України.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк (п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова № 5)).

Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачу була вручена така вимога банку, що свідчить про порушення позивачем процедури виселення із іпотечного майна.

Реєстр поштових відправлень, який підтверджує лише відправлення такої вимоги банку, не може бути доказом дотримання банком такої процедури, в розумінні ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про виселення ОСОБА_3 з іпотечного майна не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було дотримано процедуру виселення.

Також судом правильно встановлено, що вимоги банку до невизначеного кола осіб не відповідають вимогам процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що отримання зазначеної письмової вимоги стосується лише позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, не можуть братись до уваги, оскільки не відповідає вимогам матеріального права та позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначеної в Постанові № 5.

Інших доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПРИВАТБАНК" відхилити, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: