АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4755/15 Головуючий 1 інст. Березовська І.В.
Справа № 635/1241/14-ц Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Костенко Т.М.

ОСОБА_1

секретаря Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 75785 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 757, 85 грн.

У червні 2014 року позивач звернувся з уточненою позовною заявою, в якій просив стягнути з ПрАТ «УСК Княжа Вієнна ОСОБА_3» матеріальну шкоду в розмірі 50000 грн. та з ОСОБА_2 25785 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що відповідно вимог ЦК України тягар доказування розподіляється таким чином, що позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини у заподіянні шкоди, але суд дійшов висновку, що позивачем не надано беззаперечних доказів вини водія ОСОБА_2, не надавши належного значення доказам в їх сукупності.

Звертає увагу суду на те, що суду було надано на підтвердження розміру матеріальної шкоди рахунок фактуру № СФ 0000006 від 16 січня 2014 року, проте суд не надав даному доказу належної правової оцінки, зокрема не враховано що даний рахунок є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру завданої шкоди.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що реальний розмір заподіяної шкоди може бути іншим аніж визначено у рахунку-фактурі, і на те, що відповідач не скористався правом на звернення до суду з клопотанням про призначення експертизи з метою встановлення суми шкоди.

Також, зазначає, що відповідач та представник відповідача не спростували наданий рахунок-фактуру, як те передбачено ст. 60 ЦПК України та наведене свідчить, що суд неповно зясував обставини справи та дав їм неналежну правову оцінку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судова автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза не містить однозначного висновку про те, що дії водія ОСОБА_5, що мав діяти відповідно до вимог п.п.10.1. та 10.3 Правил дорожнього руху України, знаходяться з технічної точки зору в причинному зв"язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Позивачем надано на підтвердження вартості відновлювального ремонту рахунок-фактуру, який не є належним та допустимим доказом на підтвердження спричиненної матеріальної шкоди.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 24 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «УСК Княжа Вієнна ОСОБА_3» було укладено поліс № АЕ/1640155, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є Рено д.н. НОМЕР_1, строк дії полісу 31 липня 2013 року - 30 липня 2014 року, ліміт відповідальності по майну 50000 грн., франшиза 500 грн.

01 вересня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля Рено д.н. НОМЕР_1, причіп АХ6997ХХ під керуванням водія ОСОБА_2, та автомобіля марки «Шкода» д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, що належить на праві власності ПАТ «Брокбізнесбанк».

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

01 вересня 2013 року відносно водія ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого зазначалося, що 01 вересня 2013 року о 06-30 годині ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Шкода» д.н. НОМЕР_2, в м. Миколаєві, рухаючись по пр. Героїв Сталінграду, не вибрав безпечну швидкість руху в районі будинку № 101, при виникненні попереду перешкоди, яку водій об'єктивно був спроможній виявити, змінив напрямок руху праворуч, при цьому не впевнився, що це буде безпечним, допустив виїзд на бордюрний камінь, після чого продовжив рух за межами проїзної частини та допустив бокове контактування із опорою електромереж та залізобетонною опорою, чим порушив п.п. 12.1, 12.3,10.1 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобіль «Шкода» д.н. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Постановою Заводського районного суду м.Миколаєва від 01 жовтня 2013 року ОСОБА_4 звільнено від адміністративної відповідальності, провадження по справі закрито, при цьому суд вказав, що в діях ОСОБА_4 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак дійшов висновку, що ОСОБА_4 діяв в стані крайньої необхідності, врахував дорожню обстановку та був вимушений, щоб уникнути ДТП з набагато важчими наслідками для автомобіля і для себе особисто, а саме: зіткнення з вантажним автомобілем Рено, маневрувати вправо на бордюрний камінь, після чого продовжив рух за межами проїзної частини, внаслідок чого допустив бокове контактування із опорою електромереж та залізобетонною опорою. Суд також зазначив, що в ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження те, що ОСОБА_2В не вибрав безпечну швидкість руху та змінив напрямок руху праворуч, а також наявність гальмівного шляху, відображеного на схемі ДТП, що спростовується оглянутими фотознімками місця ДТП.

При розгляді справи в Харківському районному суді Харківської області для з`ясування обставин, які відносяться до предмету доказування у даній цивільній справі, була проведена судова автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза № 11678/13200 від 30 січня 2015 року, з висновків якої убачається, що дослідження було проведено в двох варіантах - за поясненнями водія автомобіля Шкода ОСОБА_4 та за поясненнями водія автомобіля Рено ОСОБА_2, на підставі яких заданий механізм даної дорожньо-транспортної пригоди та які не узгоджуються між собою та протиріччя в яких неможливо усунути експертним шляхом.

Обставини справи у своїй сукупності зазначають на відсутність беззаперечних доказів, що дії водія ОСОБА_2 були неправомірними, що між ними та шкодою є безпосередній причинний зв'язок, що наявна вина водія ОСОБА_2, оскільки на навність вини в діях водія ОСОБА_2 вказують лише пояснення водія ОСОБА_4, які повинні ураховуватися судом разом з іншими доказами і не можуть вважатися єдиним вагомим доказом.

Оцінюючи докази, які містяться у справі, в т. ч. пояснення водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо подій дорожньо-транспортної пригоди та висновки судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, судова колегія враховує, що як по поясненням водія ОСОБА_2, так і по поясненням водія ОСОБА_4, експертне дослідження встановило, що в даній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля Шкода ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 12.1, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України; в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Шкода ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 12.1, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України; в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Шкода ОСОБА_4 не відповідають вимогам п.п. 10.1, 12.1, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, і знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо доведення позивачем розміру завданої матеріальної шкоди на підставі рахунку фактури № СФ 0000006 від 16 січня 2014 року, то судова колегія вважає, що вказаний рахунок свідчить лише про вартість ремонтних послуг певних складових автомобіля, і з вказаного рахунку беззаперечно не убачається, що усі перелічені в ньому складові є ушкодженими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться в причинному звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначений в рахунку перелік складових автомобіля значно ширше та різниться з перелідком складових автомобіля «Шкода» д.н. НОМЕР_2, що вказані у довідці ВДАІ ММУ УМВС України в Миколаївській області як ті, що зазнали механічних пошкоджень 01 вересня 2013 року о 06-30 годині внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відносно вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» про стягнення матеріальної шкоди, то матеріали справи свідчать про відсутність підстав для стягнення цієї шкоди, оскільки заява про страхове відшкодування протягом року з дня ДТП не подавалася, страховика не було повідомлено про всі відомі обставини пригоди, фахівець з оцінки ушкодженого майна пошкоджений автомобіль Шкода не оглядав, належність тих чи інших деталей, що підлягають заміні або ремонту не встановлював, передбаченого законом порядку для отримання відшкодування не було дотримано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - позивач не надав.

Відповідно до ст.ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» -відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2015 року-залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді