АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/4556/15 Головуючий 1 інст. - Матвієвська Г.В.
Справа №644/9768/13-ц Доповідач - Шаповал Н.М.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Котелевець А.В.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Харківське регіональне управління про визнання недійсним кредитного договору та визнання припиненою поруку за договором поруки,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ПАТ КБ «Надра» з вимогою визнати недійсним з моменту укладення пункт 5.3 кредитного договору №6/4/33/2008/840-К/200 від 23.04.2008 року.

В ході розгляду справи судом було залучено до участі у справі у якості третьої особи на боці позивача, що не заявляє самостійних вимог, дружину позивача - ОСОБА_2, що є поручителем позивача по договору поруки №6/4/33/2008/840-П/200 від 23.04.2008 року.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено 27.11.1985 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Судом залучено до участі у справі у якості правонаступника ОСОБА_2

Відповідно до листа приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Задоріної В.В. №101/02-14 від 16.03.2015 року після смерті ОСОБА_3 з заявами про прийняття спадщини звернулись: дружина померлого - ОСОБА_2 та син померлого - ОСОБА_6. 17.01.2014 року ОСОБА_6 звернувся з заявою про відмову від спадщини.

У лютому 2015 року представником ОСОБА_2 було подано до суду заяву про зміну позовних вимог, згідно якої ОСОБА_2 підтримала первісний позов, уточнивши його редакцію, а саме: просила визнати недійсним з моменту укладення пункт 5.3 кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «Надра» в ос. філії ПАТ КБ «Надра» ХРУ та ОСОБА_3, та визнати припиненою з 21 липня 2014 року поруку за договором поруки, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково. Визнано припиненою з 21 липня 2014 року поруку за договором поруки №6/4/33/2008/840-П/202 від 23.04.2008 року, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2, в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про зміну рішення суду, скасування вказаного заочного рішення суду в частині відмови в задоволенні позову, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу ОСОБА_2 про визнання недійсним з моменту укладення пункт 5.3 кредитного договору та стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збур - 114,70 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Судом встановлено, що 23.04.2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» в особі начальника відділення № 33 філії ВАТ КБ «Надра» Харківське РУ та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 6/4/33/2008/840-К/200, за п.1.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та оплатності грошові кошти (надалі по тексту - «Кредит») у сумі 78515,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою «Нове житло».

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» є правонаступником відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» відповідно до п.1.2 статуту в редакції, що була зареєстрована державним реєстратором 04.02.2011 р.

На думку позивача, кредитний договір містить явно несправедливу умову, яка значно та несправедливо обтяжує становище позичальника, а саме п.5.3, яким передбачено наступне:

«У разі порушення Позичальником вимог п.4.3. за виключенням п.п.4.3.3., 4.3.4. цього Договору, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% (десять) відсотків від суми Кредиту, визначеної у п.1.1. цього Договору, за кожен випадок».

Позивач зазначає, що цим пунктом кредитного договору за кожне порушення, навіть незначне або не визначене конкретно, визначений невиправдано великий розмір штрафу, який значно перевищує можливі збитки банка. При цьому аналогічних штрафних санкцій, що мають стягуватись з банку у випадку порушення ним кредитного договору, його змістом не встановлено. Така вимога грубо суперечить принципам розумності та справедливості, закладеним в цивільному праві (ст.3 ЦК), а також є несправедливою умовою договору в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач не є фахівцем в галузі кредитних послуг і відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. За ст.15 згаданого Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Під час укладення договору Відповідач не звернув увагу Позивача як споживача послуги на те, що умова про застосування підвищених штрафних санкцій не відповідає вимогам законодавства. Керуючись цими доводами, позивач просив визнати недійсним з моменту укладення пункт 5.3 кредитного договору № 6/4/33/2008/840-К/200 від 23.04.2008 р.

За ч.1 ст.215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч.1 ст.203 ЦК, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За п.14 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

За ч.1, 2 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

При цьому, за ч.1 ст.628 ЦК, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим таке положення може бути замінено або визнане недійсним.

Дисбаланс - це нерівна кількість прав та обов'язків.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що п. 5.3 договору не є несправедливим, оскільки вказаним пунктом передбачає штрафні санкції, які погоджені сторонами при його укладенні і підписані ними.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішеннярішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - /підпис/ Згідно з оригіналом,

Судді: /підписи/ Суддя -