АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1836/15 Справа № 204/1579/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Категорія 44
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Черненкової Л.А., Петешенкової М.Ю., при секретареві Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ від 5 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа: Красногвардійський РВ у м.Дніпропетровськ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області) про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, поділ майна,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Красногвардійського райсуду м.Дніпропетровськ від 5.12.2014р. у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з квартири АДРЕСА_1 відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено частково, встановлено факт проживання їх однією сімєю без шлюбу з 20.05.2004р. по 2009 рік, у задоволенні позову про поділ майна відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила скасувати вказане судове рішення в частині періоду встановленого факту проживання без шлюбу однією сімєю та просила визначити його часом з 20.05.2004р. по 13.08.2004р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався на незаконність судового рішення в частині відмови у задоволенні його позовної вимоги про поділ майна та просив доповнити резолютивну частину рішення, визнати за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1, а за ОСОБА_3 визнати право власності на автомобіль Jaguar Daimler, свідоцтво по реєстрацію ЯАА №568215 від 21.03.2001р.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржених частинах в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Згідно актового запису шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано 19.05.2004р. (а.с.144).

7.09.2004р. посвідчено нотаріально договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3 за 183175грн. купила квартиру АДРЕСА_1. За п.3 договору вартість квартири у сумі 183175грн. одержана продавцем від покупця ОСОБА_3 ще до підпису договору. (а.с.5). 17.11.2006р. у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 у якості родича власниці (а.с.14,42,43,135).

Враховуючи надані сторонами письмові докази та покази свідків, суд першої інстанції на підставі п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України встановив факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сімєю без шлюбу з 20.05.2004р. по 2009 рік і з цих підстав відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України відмовив у виселенні ОСОБА_2 з належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1. Врахувавши сплив з 2009 року трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено ОСОБА_3, суд на підставі ч.4 ст.267 ЦК України відмовив у задоволенні майнових вимог ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про необхідність обмеження встановленого судом періоду їх проживання однією сімєю з 20.05.2004р. по 13.08.2004р. не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не містять доведеного обґрунтування та фактично зводяться до переоцінки доказів, наданої судом першої інстанції при розгляді вказаної позовної вимоги. Між тим, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України оцінка доказів відноситься до виключної компетенції суду і їх переоцінка на вимоги сторони не передбачена.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на неправильність рішення суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог не можуть бути прийняті до уваги. Відповідно до вимог ч.2 ст.74 СК України на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За положеннями ч.2 ст.72 глави 8 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Про те, що спірна квартира придбана на імя ОСОБА_3 ОСОБА_2, як він посилається, було відомо з часу її придбання. Звернувшись у квітні 2014 року з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу та поділ майна, ОСОБА_2 зазначив, що їх відносини з ОСОБА_3 тривали до осені 2009 року, після чого ОСОБА_3 пішла до іншого чоловіка. Тобто, з осені 2009 року і почався перебіг строку позовної давності для його звернення з позовом про поділ майна. Посилання ОСОБА_2 на існування домовленості з ОСОБА_3 відносно його права власності на квартиру відповідними доказами не доведені та заперечувались ОСОБА_3 Cаме по собі продовження проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі може свідчити лише про його право користування цією квартирою, а не про право власності на неї. Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права безпідставні, оскільки його позовні вимоги стосувались саме поділу майна осіб, що проживали однією сімєю без шлюбу, з відступом від рівності часток. При цьому згідно обставин письмової заяви ОСОБА_2 спірна квартира безпосередньо зазначена ним у якості обєкта саме спільної сумісної власності, у придбанні якої він брав участь. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що суд мав виходити з того, що квартира є його особистою власністю суперечать вимогам ч.1 ст.11 ЦПК України про розгляд судом справи не інакше як за зверненням особи у межах заявлених нею вимог та на підставі наданих доказів. Між тим, ОСОБА_2 у передбаченому законом порядку не було заявлено ні позовної вимоги про визнання спірної квартири його особистою власністю, ні відповідної, у звязку з цим, позовної вимоги щодо договору купівлі-продажу квартири, покупцем якої вказана ОСОБА_3 Крім того, матеріали справи не містять і доказів відчуження ОСОБА_2 належного йому нерухомого майна, на яке він посилався в апеляційній скарзі на підтвердження придбання квартири. Підтвердження про наявність труднощів у витребуванні відповідних доказів ОСОБА_2 не надано. Між тим, такими доказами відчуження майна не є ні наданий ним договір про придбання 3.11.2000р. земельної ділянки за 872грн., ні рішення виконкому місцевого органу самоврядування від 16.01.2002р. про дозвіл добудувати на придбаній ділянці будинок, ні укладений ним 27.08.2004р. на 15 років договір банківського вкладу на 100000грн. (а.с.44,45,48,53,54). Вимога апеляційної скарги ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_3 права власності на належний йому з 21.03.2001р. автомобіль Jaguar Daimler, №20002 АВ, як набутий у період їх проживання однією сімєю, взагалі безпідставна, оскільки згідно його ж позовних вимог початок вказаного періоду фактичних шлюбних відносин визначений 20.05.2004р. у звязку з розірванням його попереднього шлюбу лише 19.05.2004р. (а.с.55).

З врахуванням викладеного апеляційній скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ від 5 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_5

ОСОБА_6