22-ц/775/547/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції: Литвиненко Н.В.
Доповідач: Попова С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Бугрим Л.М., Пономарьової О.М.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, компенсації витрат на правову допомогу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до колишнього роботодавця - ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованої заробітної плати за період його роботи на підприємстві з 01.07.2014р. по 01.09.2014р. в сумі 9081,19грн., середнього заробітку за час затримки у розрахунку за період з 02.09.2014р. по день ухвалення рішення, згідно уточненої редакції позовної заяви (а.с. 17), а також відшкодування моральної шкоди в сумі 1000грн. і компенсації за рахунок відповідача понесених витрат на правову допомогу в сумі 1000грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 9081,19 грн., середній заробіток за час затримки у розрахунку в розмірі 9000грн., моральну шкоду у розмірі 100грн., витрати на правову допомогу у розмірі 500грн. Стягнуто з ПАТ «Азовзагальмаш» на корить держави судовий збір у розмірі 487,20грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили змінити рішення в частині розміру середнього заробітку, моральної шкоди, витрат на правову допомогу, задовольнивши в повному обсязі заявлені позовні вимоги по цих позиціях із урахуванням уточненої редакції позовної заяви.

Рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2, представника ПАТ «Азовзагальмаш», від яких надійшли заяви про вирішення справи у їх відсутність (а.с. 46-47), дослідивши письмові матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, з 02.07.2008р. по 01.09.2014р. ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ПАТ «Азовзагальмаш», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с. 5-6).

На час звільнення позивача 01.09.2014р. повний розрахунок з ним проведено не було - залишилася невиплаченою згідно розрахункових листів і довідки підприємства заробітна плата за період з 01.07.2014р. по 01.09.2014р. в сумі 9081,19грн. (а.с. 7, 25).

Частково задовольняючи позов, суд стягнув в повному обсязі заявлену суму заборгованості по заробітній платі 9081,19грн., що фактично визнана відповідачем та не була виплачена звільнюваному працівникові, та, керуючись положеннями ч. 2 ст. 117 КЗпП України і принципами справедливості, співмірності, розумності, частково стягнув на користь позивача середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні - в розмірі 9000грн., врахувавши спірну суму, на яку мав позивач, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком. Частково, в розмірі 100грн., компенсуючи немайнові втрати, суд вважав цю суму за достатню і справедливу компенсацію спричиненої позивачеві моральної шкоди від порушених трудових прав. З урахуванням часткового задоволення позову, суд частково, в розмірі 500грн., відшкодував понесені позивачем витрати з оплати правової допомоги.

З такими висновками суду в повному обсязі не можна погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями частини 2 наведеної норми: при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник, або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У відповідності із п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. з подальшими змінами, установивши при розгляді справи про стягнення середньої заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Як з'ясовано, ОСОБА_1 був звільнений з роботи 01.09.2014р.

Суд правильно встановив факт не проведення відповідачем розрахунку при звільненні позивача у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зібрані по справі матеріали, в тому числі досліджені судом апеляційної інстанції матеріали наказного провадження (№ 2н/264/79/2015) з ухвалення судового наказу від 29.01.2015р. і його скасування 23.02.2015р., свідчать про фактичну неоспорюваність роботодавцем належної до виплати ОСОБА_1 суми при звільненні в розмірі 9081,19грн., втіленої в довідці підприємства, що позивачеві не була виплачена при звільненні і до сьогодення, а також відсутність доказових аргументів про спірність вказаного розміру належної до виплати заборгованості.

Також і в ході апеляційного перегляду справи ознак спору з приводу цієї основної позовної суми боргу по заробітній платі не виявлено. Тому відсутні підстави вважати наявним спір про суму заборгованості.

Проте, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував, що між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір належних до виплати сум після звільнення працівника в розмірі 9081,19грн., а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 із застосуванням правового механізму, визначеного у ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

Відтак, визначаючи частковий розмір стягуваної суми по цій позиції - 9000грн., суд недостатньо обгрунтовано виходив з істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком працівника та на підставі принципу співмірності.

За таких обставин висновок суду про часткове стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства (ч. 1 ст. 117 КЗпП України) і не узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові № 6-60цс13 від 03.07.2013р. і роз'ясненнями у п. 20 вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 13.

Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення зменшеного розміру середнього заробітку підлягає зміні в порядку ст. 309 ЦПК України зі стягненням з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 02.09.2014р. по день ухвалення рішення судом першої інстанції - 17.04.2015р., як визначено в позовній заяві і змісті апеляційної скарги, за 160 робочих днів, виходячи з обчисленого за порядком у Постанові Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. N 100 середньоденного заробітку 166,35грн. (нарахована заробітна плата за липень 2014р. 3690,24грн. + заробітна плата за серпень 2014р. 3462,81грн. : 43 робочих дні в періоді), - становить 26616грн. (166,35х160).

Частково відшкодовуючи позивачеві моральну шкоду, суд врахував відчуття позивачем душевних страждань від порушення роботодавцем його прав на оплату праці, що негативно відбилось на його стані здоров'я, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати, що змушувало його застосовувати додаткові зусилля для відновлення своїх прав.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни судового рішення в частині обсягу відшкодування моральної шкоди, оскільки нових доказів на підтвердження викладеної у апеляційній скарзі сукупності душевних страждань і немайнових втрат (в тому числі постановлення роботодавцем його сім'ї у вкрай скрутне матеріальне становище, що змусило шукати інші джерела для існування родини) в суді апеляційної інстанції позивачем і його представником не представлено, а для переоцінки в цій частині доказів, наданих суду першої інстанції, підстав немає.

Доводи скарги позивача і його представника в даній частині не спростовують висновків суду.

Посилання в апеляційній скарзі позивача і його представника на необхідність компенсації за рахунок відповідача повного обсягу сплачених коштів на правову допомогу грунтується на положеннях ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, та узгоджується із роз'ясненнями, викладеними у п.п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014р.

З урахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі (судом першої інстанції - стягнуто повну суму заборгованості по зарплаті, судом апеляційної інстанції - стягнуто заявлений обсяг середнього заробітку по день ухвалення рішення судом першої інстанції, як відобмежив період позивач), рішення суду в частині розподілу витрат на правову допомогу підлягає зміні із відшкодуванням відповідачем понесених позивачем витрат в цій частині, що підтверджені документально, в 100%-вому розмірі - 1000грн.

Так, на підставі договору доручення про надання правової допомоги (а.с. 11) позивачем згідно квитанції оплачено 1000грн. (а.с. 10) за надання адвокатом Нолбан С.Л. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3154 - а.с. 13) видів правової допомоги поза судовим засіданням у даній конкретній справі, що регламентовані п. 6 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру», а саме: надання правової консультації і роз'яснень з правових питань, підготовка правової позиції і складення позовної заяви, адвокатських запитів, формування пакету документів для звернення довірителя до суду.

Актом приймання виконаних адвокатом робіт з його переліком і хронометражем, на що витрачено загалом 3 години (а.с. 10-12), та зібраними у справі матеріалами підтверджено вчинення вищезазначених дій адвоката, спрямованих на відновлення прав позивача.

Оплачена за роботу адвоката сума 1000грн. не перевищує граничного розміру, встановленого Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

У зв'язку із збільшенням за наслідками апеляційного розгляду розміру задоволених вимог ОСОБА_1 майнового характеру, що загалом складають 35697,19грн. (9081,19+26616), підлягає також зміні і рішення в частині розподілу судового збору за подання позову до суду першої інстанції: 243,60грн. - за позовні вимоги немайнового характеру + за вимоги майнового характеру 356,97грн. (1% від задоволеної суми), а всього 600,57грн., що стягуються з відповідача в дохід держави.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги (задоволено в частині майнових вимог) з ПАТ «Азовзагальмаш» підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подачу позивачем, який звільнений згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору, в сумі 133,08грн.=26616:100%:100%х50% (50% від стягнутих в апеляційній інстанції на користь позивача коштів середнього заробітку - 26616грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 квітня 2015 року в частині розміру середнього заробітку, витрат на правову допомогу і судового збору змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у розрахунку в розмірі 26616 (двадцять шість тисяч шістсот шістнадцять) гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» в дохід держави судовий збір за подачу позову в сумі 600 (шістсот) гривень 57 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 133 (сто тридцять три) гривні 08 копійок.

Рішення в частині позовних вимог зі стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді