Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала

9 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про визнання угоди недійсною та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» (далі - ПАТ «АІСЕ Україна») про визнання угоди недійсною та стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 26 грудня 2005 року між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна» укладено угоду № 115713 та додатки до неї, згідно умов якої позивач став учасником системи послуг у групах, з метою придбання автомобіля вартістю 53 025 грн.

У період з 26 грудня 2005 року по 23 лютого 2007 року позивачем було сплачено кошти за угодою в розмірі 23 530 грн 08 коп. Проте відповідачем було підвищено вартість автомобіля, у звʼязку із чим ОСОБА_3 прийняв рішення про розірвання договору та звернувся із заявою до відповідача, на що останній 26 січня 2009 року повідомив про те, що кошти будуть повернуті не пізніше ніж через 47 місяців з моменту написання такої відповіді. Тому позивач просив визнати угоду недійсною та стягнути кошти.

Заочним рішення Шевченківського районного суду м. Києва від

1 листопада 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «АІСЕ Україна» про визнання угоди недійсною та стягнення коштів відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1 листопада

2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «АІСЕ Україна» про визнання угоди недійсною та стягнення коштів відмовлено на підставі

п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема: ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ, ч. 1 ст. 227 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі за позовом про визнання договору недійсним, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди, якою рішення суду апеляційної інстанції скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі;

- ухвалу колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2012 року у справі за позовом про стягнення коштів, якою рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2012 року у справі за позовом про визнання договору недійсним, якою судові рішення першої та апеляційної інстанцій залишено без змін;

- ухвалу колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року у справі за позовом про визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, якою рішення суду апеляційної інстанції скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі;

- рішення колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2013 року у справі за позовом про захист прав споживача фінансових послуг, визнання угоди недійсною та стягнення суми, яким судові рішення першої та апеляційної інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Зі змісту заяви та доданих до неї копій судовий рішень не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України», із змінами та доповненнями, заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, може бути подана за сукупності таких умов: судом (судами) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не знаходить підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України, оскільки зі змісту ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року, ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2012 року, ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2012 року, ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року, рішення колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2013 року не вбачається тотожності встановлених фактичних обставин справи. А тому із них не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції

ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ, ч. 1 ст. 227 ЦК України.

Отже, наведені заявником доводи не містять ознак, які згідно вимог вищевказаної норми є підставами для перегляду судового рішення, а тому у допуску справи до провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про визнання угоди недійсною та стягнення коштів, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2014 року до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко