АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Заводян К.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Давня Я.А.

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог виконавчий комітет Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, про визнання заповіту нікчемним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_3, на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2015 року,

встановила:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним.

Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_4, яка мала значні вади зору, а з 29.07.2004 року була інвалідом І групи по зору довічно.

27.05.2014 року вона, як донька померлої, звернулася із заявою про прийняття спадщини до Хотинської державної нотаріальної контори, однак нотаріус їй повідомила, що її мати 07.08.2013 року склала заповіт на громадянку ОСОБА_2

Однак, як вбачається з заповіту, копію якого на її прохання 05 грудня 2014 року їй було видано секретарем Бочковецької сільської ради, зазначено, що ОСОБА_4 сама прочитала складений заповіт вголос та власноручно підписала його, що не може відповідати дійсності, оскільки вона внаслідок зазначених вад здоров`я по зору не могла сама прочитати вголос заповіт та підписати його.

____________________________________________________________________

22ц-508/2015 р. Головуючий у 1нстанції Руснак А.І.

Категорія 39 доповідач Савчук М.В.

З таких підстав вважає, що заповіт необхідно визнати нікчемним, оскільки був складений з порушенням вимог чинного законодавства щодо його форми та посвідчення.

Просила визнати заповіт, складений 07 серпня 2013 року ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2, посвідчений секретарем Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області Урсатою С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 96 нікчемним, стягнути з відповідача на її користь судові витрати, сплачені нею при подачі позовної заяви до суду.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано, що заповіт, який був посвідчений 07 серпня 2013 року секретарем Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за № 96 від імені ОСОБА_4, жительки с. Шилівці Хотинського району Чернівецької області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - є нікчемним.

Вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

________Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального права та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт посилається на пропущення позивачем строку позовної давності та просить застосувати строки позовної давності. Також апелянт посилається на відсутність належних доказів про те, що заповідачка ОСОБА_4 була незрячою та не могла сама прочитати вголос заповіт і підписати його.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду слід змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

________Згідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду.

________Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Як передбачено ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України.

Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України, загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами, у порядку визначеному ст.ст.1251-1252 ЦПК України.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" Верховним Судом України викладена правова позиція, відповідно до якої, заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Бочківці Хотинського району Чернівецької області померла ОСОБА_4, яка за життя залишила заповіт, посвідчений секретарем Бочковецької сільської ради Хотинського району, Чернівецької області 07.08.2013 року за реєстровим номером 96, за яким заповіла відповідачу ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,51 га , що розташована на території Бочковецької сільської ради, яка належала їй на праві власності.

27 травня 2014 року позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4

Підставою позову ОСОБА_1, яка є донькою померлої ОСОБА_4 вказала на порушення вимог щодо порядку посвідчення заповіту та порушення вимог щодо його форми, оскільки її мати мала вади зору, була інвалідом 1 групи довічно, нічого не бачила. Однак в складеному заповіті від її імені зазначено, що до підписання заповіт прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_4 і власноручно підписаний нею, що не відповідає дійсності, оскільки була інвалідом першої групи по зору і не могла самостійно читати та самостійно підписати заповіт, тобто, відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, є нікчемним.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив з того, що секретарем виконкому Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області Урсатою С.А., був порушений порядок посвідчення заповіту та складений із порушенням вимог щодо його форми.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що громадянка ОСОБА_4 29.07.2004 року отримала інвалідність І групи по зору і взагалі нічого не бачила, що вбачається з довідки від 08.04.2013 року лікаря окуліста, та підтверджено витягами з історії хвороби, позивачка постійно проживала разом з ОСОБА_4 та доглядала за нею.

З матеріалів Чернівецького обласного МСЕК від 20.03.2015 року вбачається, що згідно матеріалів медико - експертної справи ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зазначено діагноз - центральна дегенерація сітківки обох очей, зір правого ока - 0,04 не кор., зір лівого ока - 0 .ІХС., стенокардія, гіпертонія, була визнана інвалідом першої групи по зору без терміну переосвідчення та видано посвідчення серія НОМЕР_1 від 13.12.2004 року. Факт встановлення групи інвалідності було підтверджено довідкою серії 2-18 АД № 229032.

Таким чином, безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на відсутність належних доказів про сліпоту померлої ОСОБА_4

Згідно ч. 4 ст. 207 ЦК України, "Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє".

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 1248 ЦК України, "Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках".

Згідно з ч. 2 ст. 1253 ЦК України, "У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 ЦК України і статтею 1252 ЦК України, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою". Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю.

Проте, як вбачається із оспорюваного заповіту, заповіт на ім'я відповідача від імені ОСОБА_4, яка була інвалідом першої групи по зору, на порушення вимог ч. 2 ст. 1253 ЦК України, був складений та посвідчений секретарем сільської ради, без жодного свідка, тобто з порушенням вимог щодо посвідчення заповіту.

Крім того, встановлено, що оспорюваний заповіт було складено та посвідчено в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Мін'юсту України від 11.11.2011 N 3306/5.

Зокрема: ч. 7 п. 1.4. розділу III даного Порядку, зазначено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

З пояснень відповідачки ОСОБА_2 під час розгляду справи апеляційним судом вбачається, що текст вказаного заповіту був прочитаний вголос секретарем сільської ради за місцем проживання ОСОБА_4, свідків при його посвідченні залучено не було.

Як вбачається із тексту оспорюваного заповіту зазначено, що "заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_4.», що не відповідає дійсності та з порушенням вимог ч.7 п. 1.4. розділу III Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Мін'юсту України від 11.11.2011 N 3306/5.

Як уже зазначалося, заповіт складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається (правова позиція, висловлена у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Разом з тим, у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову у цьому.

Отже, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено нікчемність заповіту, а визнання нікчемним такого заповіту судом не вимагається, тому що він є нікчемним в силу закону, в той же час встановлення нікчемності заповіту рішенням суду необхідно для захисту права спадкоємця, колегія суддів вважає за необхідне рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2015 року в частині визнання нікчемним змінити, уточнивши його, а саме: встановити нікчемність заповіту від 07 серпня 2013 року, який посвідчений секретарем Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за № 96 від імені ОСОБА_4, жительки с. Шилівці Хотинського району Чернівецької області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на пропуск строку позивачем для звернення до суду з позовом, оскільки в даному випадку перебіг позовної давності обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 дізналась про порушення свого права 05 листопада 2014 року, тобто з того часу, коли звернулась до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Тому строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки з позовом звернулась до суду 17 грудня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 лютого 2015 року змінити у частині визнання заповіту нікчемним зазначивши:

Встановити нікчемність заповіту від 07 серпня 2013 року, який посвідчений секретарем Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, зареєстрований в реєстрі за № 96 від імені ОСОБА_4, жительки с. Шилівці Хотинського району Чернівецької області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: