Справа № 454/1559/14 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/3047/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а :

02 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в його користь 1000 000 (один мільйон) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його конституційних прав, гарантованих ст. ст. 40, 56 Конституції України, в результаті протиправних дій посадових осіб Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, а саме: дій заступника начальника ГУМВС України у Львівській області Карпінця А.Я., т.в.о. начальника слідчого управління ГУМВС України у Львівській області Желізко В.Р., шляхом відмови в реєстрації на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви позивача від 03.08.2013 року, направленої ним на адресу Міністерства внутрішніх справ України, про кримінальне правопорушення, з проханням зареєструвати дану заяву в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та відкрити кримінальне провадження за ст. ст. 364, 382 КК України, відносно ОСОБА_5, який працюючи ст. ДІМ Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області, зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересам служби, шляхом не виконання постанови Сокальського районного суду від 08.12.2011 року по справі № 4-131/11, незаконно звинуватив його у скоєнні протиправних дій, а також просив визнати його потерпілим у даному кримінальному провадженні. Листом за вих. №2/Б-13 від 14.04.2014 року відповідач повідомив, що відомості за його заявою не вносились до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 10 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржено позивачем у апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, покликаючись на незаконність і необгрунтованість судового рішення позивач просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов. Вважає, що оскаржене рішення було прийняте без дотримання Конституції та законів України, суддя першої інстанції в оскарженому рішенні не оцінив всіх доказів, і даний позов був вирішений відповідно до внутрішнього переконання судді, але не грунтувався на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що всі дії посадових осіб ГУМВС України у Львівській області були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений законодавством України, а твердження позивача щодо необхідності розгляду його заяви від 03.08.2013 року до МВС тільки на підставі кримінально процесуального кодексу України є помилковим, і заява позивача була розглянута згідно із Законом України "Про звернення громадян". У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" № 4 від 31.03.1995 року обов"яковому доведенні при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіяння. Однак позивачем не доведено ні факту заподіяння йому моральної шкоди , ні протиправності дій чи бездіяльності відповідача, ні вини відповідача, і розмір морального відшкодування нічим не обґрунтований.

В судове засідання не з"явився ніхто із осіб, які беруть участь у справі, і які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Не забезпечення відповідачем явки свого представника в судове засідання, колегія суддів визнала таким, що мало місце без поважних причин, і ця неявка не перешкоджає подальшому розгляду справи.

У зв"язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено, що із заяви, датованої позивачем 03.08.2013р., вбачається, що останній звернувся до Головного управління МВС України у Львівській області та просив внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення дільничним інспектором міліції Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області злочинів, передбачених ст.ст. 364, 382 КК України. Згідно листа від 09.09.2013р., ОСОБА_2 повідомлено, що в ході проведеної перевірки не встановлено фактів зловживання дільничним інспектором Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області службовим становищем чи перевищення службових повноважень, а тому, перевірку за його зверненням припинено.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 1176 ЦК України та Закону України "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", суд першої інстанції не знайшов підстав для настання відповідальності відповідача, оскільки позивач не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності і заходи , передбачені ч. 1 ст. 1176 ЦК України , відповідачем щодо позивача не застосовувались.

Також, за мотивацією суду першої інстанції, незгода позивача з відмовою у внесенні відомостей за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань, могла бути оскарженою до слідчого судді, в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

У зв"язку з наведеним, суд першої інстанції не знайшов підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода , завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Колегія суддів вважає, що у цій справі позивачем не було доведено, як неправомірності дій відповідача , так і не було доведено факту заподіяння позивачу моральної шкоди, тому не приходиться говорити ні про вину, ні про причинний зв"язок, ні про розмір шкоди.

Не було встановлено у цій справі і підстав для відповідальності за моральну шкоду, встановлених ч. 2 ст. 1167 та ч. 1 ст. 1176 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів, правильно виходив із того, що кримінальна справа відносно позивача не порушувалась, до адміністративної відповідальності він не притягувався , інших обставин, передбачених ч. 1 ст. 1167, ч. 1 ст. 1176, ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", які давали б підстави для відшкодування позивачеві моральної шкоди, ним у відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України не було доведено, та судом не було встановлено.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційну скаргу належить відхилити, оскаржене рішення - залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ч. ч. 1, 2 ст. 315, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

Федоришин А.В.