Кодимський районний суд Одеської області
___________________________________________________________________________________
Справа №503/592/15-ц
Провадження №6/503/8/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015 року м. Кодима, Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю державного виконавця Кушніра С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кодима Одеської області цивільну справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області Кушнір С.М. звернувся до Кодимського районного суду з поданням, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В поданні вказав, що на виконанні у відділі ДВС Кодимського РУЮ перебуває виконавче провадження №46095617 від 19 січня 2015 року, відкрите на відповідно до виконавчого листа про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь УПФУ в Кодимському районі Одеської області 1702 грн.08 коп. Вказане рішення боржник не виконує.

В судовому засіданні державний виконавець Кушнір С.М. подання підтримав та просив його задовольнити.

Вислухавши пояснення державного виконавця, дослідивши надані ним письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.2 та 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за №606-ХІV, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

В той же час, згідно з п.4 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, право вільно пересуватися може у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Так, законодавством України встановлені випадки застосування таких обмежень, визначено порядок та умови їх застосування, зокрема, ці випадки передбачені ст.6 Закону України „Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", п.18 ч.3 ст.11 ЗУ „Про виконавче провадження", ч.1 ст.377-1 ЦПК України.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Частина 1 ст.377-1 ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року за №3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Аналіз наведених норм свідчить, що суд має право встановити відносно боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обов'язково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, та ухилитись від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Вивченням наданих документів встановлено, що 19 січня 2015 року постановою державного виконавця Кушніра С.М. було відкрите виконавче провадження №46095617 відповідно до виконавчого листа про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь УПФУ в Кодимському районі Одеської області 1702 грн.08 коп. заборгованості по страховим внескам.

Відповідно до акту державного виконаця від 03 березня 2015 року боржник ОСОБА_1 за місцем реєстрації не проживає, а майно, на яке можна звернути стягнення, відсутнє.

При цьому, будь-які докази, які підтверджують надіслання боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій містяться вимоги про добровільне виконання зобов'язань, докази одержання ним усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, як це передбачено вимогами ч.5 ст.25, ч.1 ст.31 ЗУ "Про виконавче провадження", а також докази того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, відсутні.

Таким чином, державним виконавцем не доведено, що ОСОБА_1 має паспорт для виїзду за кордон та реальну можливість для виїзду за кордон з метою ухилення від виконання своїх зобов'язань.

Окрім того, державним виконавцем не надано жодних доказів того, що ним відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення або всі вони виявилися безрезультатними.

За таких обставин та відповідно до зазначених норм права, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України передчасне, оскільки на даний час державним виконавцем не доведено наявність правових підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л І В:

У задоволенні поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області Кушніра Сергія Михайловича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом п»яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Сопільняк О.М.