АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3060/15 Головуючий 1 інст.- Задорожна А.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Кучінська Ірина Семенівна про розірвання договору про надання правової допомоги, стягнення коштів та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, третя особа: Кучінська Ірина Семенівна, -

встановила:

12.11.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та Кучінської Ірини Семенівни в якому просив розірвати договір про надання правової допомоги, укладений з ОСОБА_3; зобов'язати повернути йому в 5-ий строк частину отриманого гонорару в сумі 4800 грн.; стягнути моральну шкоду у розмірі 6000 грн. /а.с. 2-3/. В подальшому ОСОБА_1 неодноразово уточнював позовні вимоги.

07.10.2014 року представник позивача подав до суду позовну заяву в останній редакції, пред'явивши позовні вимоги лише до ОСОБА_3 та просив розірвати договір про надання правової допомоги від 15.06.2012 року, а також додатковий договір від 15.06.2012 року, укладені між ОСОБА_1 та відповідачем; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 на його користь 4800 грн.; стягнути моральну шкоду у розмірі 6000 грн. /а.с. 102-103/, посилаючись на наступне.

15.06.2012 року ОСОБА_1 звернувся до адвоката Кучінської І.С. про правову допомогу і захист його законних інтересів при визначенні та стягнення шкоди, завданої його майну, колишньою дружиною ОСОБА_5 15.06.2012 року було укладено договір про надання правової допомоги з ОСОБА_3 та сплачено гонорар у розмірі 6000 грн. Через місяць після укладення договору відповідачем було подано позов до Київського районного суду м. Харкова. Під час розгляду справи відповідач належним чином не виконував вимоги договору. ОСОБА_3 ухилявся від участі в проведенні експертизи, що призвело до порушення прав позивача. Невиконання відповідачем умов договору призвело до порушення його прав та завдало матеріальних збитків.

Не погодившись з позовом ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_3 04.11.2014 року звернувся з зустрічним позовом, в якому просив визнати такими, що не відповідають дійсності відомості, викладені в уточненій позовній заяві позивача від 07.10.2014 року; стягнути з ОСОБА_1 на його користь 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати по справі. /а.с. 109-112/

В позові ОСОБА_3 вказав, що обставини, зазначені у позові ОСОБА_1 не відповідають дійсності та є такими, що порочать його честь, гідність та ділову репутацію. Ним належним чином були виконанні умови договору.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_3, відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд при ухвалені судового рішення не виконав вимоги ст. 212, 213 ЦПК України, не взяв до уваги докази надані позивачем. Також судом першої інстанції не надано належної відповідної оцінки обставинам та доказу щодо невиконання відповідачем обов'язків представництва при обстежені житлового будинку , що стало підставою для припинення дій довіреності на представництво, та розірвання договору про надання правової допомоги.

В іншій частині рішення суду особами, які брали участь у справі або іншими особами не оскаржувалося.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частинами 1, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 3, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України , у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 626 Цивільного кодексу України, встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 Цивільного кодексу України, передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 638 Цивільного кодексу України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Ст. 901 Цивільного кодексу України, передбачає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 907 Цивільного кодексу України, передбачено, що Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

15 червня 2012 року між ФО-П ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надати замовнику юридичні послуги, щодо представництва інтересів замовника у Київському районному суді м. Харкова у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення з співвласника суми відшкодування витрат на ремонт будинку.

Відповідно до п. 2 вказаного Договору, послуги надаються замовнику шляхом: усного та письмового консультування з юридичних питань по справі, зазначеній в пункті 1 даного Договору; складання необхідних документів, запитів, заяв, скарг тощо по справі, зазначеній в пункті 1 даного Договору; представництво замовника в усіх підприємствах, установах, організаціях, закладах, місцевому суді.

Того ж дня між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання юридичних послуг від 15.06.2012 року, якою було визначено розмір та строк оплати послуг виконавця. /а.с. 8/

В судовому засіданні було оглянуто цивільну справу №2018/10790/2012 року, з якої убачається, що ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 27.06.2012 року поштою було направлено до суду позовну заяву до ОСОБА_5, третя особа - ПАТ «Харківміськгаз» про стягнення коштів. Даний позов було отримано судом 11.07.2012 року.

15.06.2012 року позивачем було видано довіреність, якою він уповноважив ОСОБА_3 та Кучінську І.С. бути його представником та представляти його інтереси в усіх установах, в тому числі й судах.

Ухвалою судді від 17.09.2012 року позов ОСОБА_1 було залишено без руху, оскільки в позовній заяві неточно зазначено місце реєстрації відповідачки.

Ухвалою від 16.10.2012 року провадження по справі було відкрито та призначено попередній розгляд на 07.11.2012 року.

07.11.2012 року, 27.11.2012 року, 24.12.2012 року, 21.03.2013 року ОСОБА_3 , як представник ОСОБА_1 був присутнім в судових засідання по цивільній справі №2018/10790/2012 року.

24.12.2012 року Київським районним судом м. Харкова було призначено судово-технічну експертизу, яку не було проведено у зв'язку з несплатою ОСОБА_1 вартості експертизи та незабезпеченням безперешкодного обстеження жилого будинку.

Ухвалою суду від 21.03.2013 року було повторно призначено експертизу.

Ухвалою суду від 30.08.2013 року провадження по справі відновлено в зв'язку з проведенням експертизи та складенням висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Судовий розгляд призначено на 01.10.2013 року, однак розгляд справи не відбувся. Дію довіреності ОСОБА_1 припинив 04.10.2013 року, про що проінформував суд заявою, яка надійшла до канцелярії суду 07.10.2013 року. Підставою для скасування довіреності стала зміна обставин та втрата довіри до ОСОБА_3

Ухвалою суду від 23.12.2013 року цивільну справу №2018/10790/2012 було залишено без розгляду в зв'язку з повторною неявкою відповідача.

Таким чином, судом першої інстанції не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неналежне виконання ОСОБА_3 умов договору від 15.06.2012 року про надання юридичних послуг, які надавалися в межах розгляду цивільної справи у Київському районному суді м. Харкова за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення з співвласника суми відшкодування витрат на ремонт будинку.

Доводи позивача є фактичною незгодою з висновком судової будівельно-технічної експертизи, які не можуть бути підставою для розірвання договору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Кучінська Ірина Семенівна про розірвання договору про надання правової допомоги, стягнення коштів та моральної шкоди.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: -