Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1632/15-ц Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 43 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.,

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Кучерявому В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи Комунальне підприємство «ВЖРЕП №16» Житомирської міської ради, орган опіки та піклування Житомирської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, до Житомирської міської ради, Комунального підприємства «ВЖРЕП №16» Житомирської міської ради про визнання членом сім»ї наймачів, визнання наймачем квартири, визнання права постійного користування квартирою, закриття особового рахунку

за апеляційною скаргою Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Житомирська міська рада звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила в порядку положень ч.3 ст.116 ЖК України виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з кімнати житловою площею 10 кв. м. квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування вимог зазначала, що вказана квартира є комунальною власністю Житомирської міської ради та перебуває на балансі КП «ВЖРЕП №16». У вказаному житловому приміщенні ніхто не зареєстрований, особовий рахунок на квартиру закритий. Попередній квартиронаймач ОСОБА_4 з квартири виписаний у зв»язку зі смертю. Оскільки відповідачі самовільно зайняли вказану квартиру, хоча фактично зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 у м. Житомирі, позивач просив задовольнити позовні вимоги про їх виселення.

У квітні 2015 року ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, звернулася із зустрічним позовом до Житомирської міської ради, КП«ВЖРЕП №16» Житомирської міської ради про визнання членом сім»ї наймачів, визнання наймачем квартири, визнання права постійного користування квартирою, закриття особового рахунку. Свої вимоги обгрунтовувала тим, що в квартирі АДРЕСА_1 проживали її батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_5 Батько був квартиронаймачем. Після розірвання шлюбу між батьками, на підставі рішенням суду було змінено умови договору найму квартири. У 1988 році мати померла. Після її смерті вона стала проживала у свого дядька, над нею була встановлена опіка. Батько залишився проживати у спірній квартирі. В період її навчання та проходження практики вона була зареєстрована та проживала в Кіровоградській області. У зв»язку з погіршенням стану здоров»я батька вона стала проживати з ним, вела з ним спільне господарство. Після його смерті виконувала цивільні права та обов»язки наймача квартири, проводила оплату комунальних платежів по обох розділених рахунках, здійснювала поточний ремонт квартири, за вказаною адресою отримувала поштову кореспонденцію. Також зазначає, що вона неодноразово в усній формі зверталась до КП «ВЖРЕП №16» з проханням змінити умови договору найму, визнати її наймачем квартири та об»єднати розділені між батьками особові рахунки з відкриттям одного рахунку на її ім»я, однак їй було відмовлено. Разом з тим в період з травня 2007 року по листопад 2014 року Житомирська міська рада не вимагала від неї звільнити кімнату №1 площею 10,0 кв. м., тому вважала, що фактично її було визнано наймачем всієї квартири та їй було продовжено договір найму на попередніх умовах. Просила визнати її членом сім»ї наймачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнати її та сина наймачами квартири, визнати за ними право постійного користування квартирою АДРЕСА_1 у м. Житомирі, закрити особовий рахунок на ОСОБА_4 Стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2015 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 членом сім»ї попередніх наймачів квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнано ОСОБА_1 наймачем вказаної квартири, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право користування вказаною квартирою на умовах договору найму. В решті вимог зустрічного позову - відмовлено. Вирішено питання судового збору.

В поданій апеляційній скарзі Житомирська міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а у зустрічному позові - відмовити. Зазначає, що після смерті ОСОБА_5 за ОСОБА_1 залишилась квартира АДРЕСА_1 з кімнатами площею 10,80 кв.м. та 17,90 кв.м. За життя померлий наймач ОСОБА_4 не надавав згоду щодо об»єднання особових рахунків та зміну договору найму житлового приміщення, а судом не надана належна оцінка вказаній обставині. Звертає увагу, що судом не враховано той факт, що після смерті ОСОБА_5 опікуном її неповнолітньої дочки ОСОБА_1 став не її батько, а брат. Доказів ведення з ОСОБА_4 спільного господарства ОСОБА_1 не надала. Крім того вважає, що судом першої інстанції не враховано обставини пропущення відповідачем строків на звернення до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи будинок АДРЕСА_1 у м. Житомирі належить до комунальної власності територіальної громади міста та перебуває на балансовому обліку КП «ВРЖЕП №16» Житомирської міської ради. Квартира № 152 в даному будинку не приватизована /а.с.5/.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що батьками позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.56,57/.

Згідно рішення Корольовського суду від 16.01.1986 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано шлюб, дитину залишено з матір"ю /а.с.58а/.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.08.1986 року змінено умови договору найму квартири АДРЕСА_3: зобов"язано Корольовське районне жиле управління в м. Житомирі відкрити особові рахунки на ім"я ОСОБА_4 на кімнату жилою площею 10 кв.м та на ім"я ОСОБА_5 на кімнати жилою площею 10,80 кв.м. та 17,90кв.м., підсобні приміщення залишено в спільному користуванні сторін /а.с.58/.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 померла /61/. Опікуном малолітньої ОСОБА_1 став її брат, який мав повну сім"ю, роботу та проживав у Росії, що не заперечується сторонами.

Відповідно до рішення міськвиконкому від 13.02.1992 року №81 дев"ятиповерховому житловому будинку по АДРЕСА_1, а рішенням міської ради від 28.03.2008 року №583 встановлено уточнюючу назву вулиці - Велика Бердичівська /а.с.86/.

З отриманням паспорта 03.07.1996 року ОСОБА_1 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1

Судом встановлено та не спростовано іншими сторонами, що ОСОБА_1 була зареєстрована у зазначеній квартирі за згодою батька ОСОБА_4 та проживає у цій квартирі зі своїм сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 81,84/.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 помер /а.с.64/.

Довідкою КВЖРЕП №16 від 30.05.2007 року №1008 підтверджується, що ОСОБА_4 до дня своєї смерті проживав у АДРЕСА_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_1 /а.с.79/.

Судом також встановлено, що особовий рахунок по зазначеній квартирі розділений на два окремі рахунки згідно рішення суду від 06.08.1986 року, оплату квартирної плати проводить ОСОБА_1, заборгованості немає /а.с.78,83/.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення.

Отже, питання про виселення на підставі ч. 3 ст.116 ЖК України може ставитися лише в разі встановлення факту самоуправного зайняття жилого приміщення.

Самоправно зайнявшими жиле приміщення вважаються особи (громадяни), які вселились в це приміщення самочинно, без будь-яких підстав або навіть всупереч заборони на вселення.

Згідно з ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім"ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім"ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім"ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім"ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та норми закону суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_1, будучи неповнолітньою, у порядку визначеному ст. 65 ЖК України, вселилась у квартиру АДРЕСА_4, Бердичівській у м. Житомирі за згодою квартиронаймачів - її батьків.

Встановлення порядку користування квартирою у зв"яку з розірванням шлюбу між батьками та розподілом особового рахунку, не може свідчити про втрату права на цю квартиру, у тому числі і на кімнату площею 10кв.м., неповнолітньою дитиною сторін - позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_1

Відповідно до ст.106 ЖК України повнолітній член сім"ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім"ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення, замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім"ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім"ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Встановивши, що ОСОБА_1 вселилась у квартиру АДРЕСА_1 у м. Житомирі як член сім"ї наймачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_1 має право на визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

З огляду на те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми закону, доводи, наведені в апеляційній скарзі є безпідставними.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що за життя померлий наймач ОСОБА_4 не надавав згоду щодо об»єднання особових рахунків та зміну договору найму житлового приміщення є необґрунтованими, оскільки не підтверджені доказами, які б свідчили про незгоду ОСОБА_4 на вчинення таких дій.

Та обставина, що опікуном малолітньої ОСОБА_1 після смерті матері став її дорослий брат, а не батько на вирішення спору не впливає.

Посилання на те, що ОСОБА_1 пропустила строки звернення до суду також є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 дізналась про своє порушене право після пред"явлення до неї позову про виселення без надання іншого житлового приміщення - у лютому 2015 року, до суду із зустрічним позовом звернулась у квітні 2015 року, що в силу ст.69 ЦПК України, ст.257 ЦК України свідчить , що строки позовної давності не пропущені.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно з"ясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Житомирської міської ради відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді