Справа № 913/64/2012
Провадження № 22-ц/779/528/2015
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поновлення строку позовної давності, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними, за апеляційними скаргами ОСОБА_4, представника ОСОБА_3- ОСОБА_6 на рішення Рожнятівського районного суду від 26 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_7, спадкоємцями майна якої за законом були її тітки - ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, які успадкували 3/4 частини будинковолодіння по АДРЕСА_2, а 1/4 частину успадкувала її мати - ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла тітка ОСОБА_8, яка за життя склала на її користь заповіт, за яким заповіла їй все належне їй майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що 24 грудня 2004 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом тільки на однокімнатну квартиру, однак, оформити право власності на 1/4 частину вищезазначеного будинковолодіння не змогла у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на ім'я померлої, просила позов задовольнити.

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поновлення строку позовної давності, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у червні 2009 року їй стало відомо, що її рідна сестра ОСОБА_8 за життя склала заповіт, посвідчений Калуською районною державною нотаріальною конторою 28 січня 2004 року, за умовами якого все належне їй майно заповіла племінниці ОСОБА_2, яка після смерті спадкодавця звернулася в нотаріальну контору та отримала свідоцтво про право на спадщину.

Посилаючись на те, що племінниця ввела ОСОБА_8 в оману, переконавши, що буде доглядати за нею, здійснюючи психологічний тиск, спонукала її до написання заповіту в свою користь і такий не відповідав дійсній волі померлої, просила позов задовольнити.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 29 липня 2009 року позови об'єднано в одне провадження.

В процесі розгляду справи ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та посилалась на те, що підставою для визнання заповіту недійсним є також психічне захворювання заповідача, оскільки згідно акту №158 комплексної посмертної судово-медичної, психолого-психіатричної експертизи від 15 березня 2013 року, медичні препарати, наком та циклодол, які приймала на той час ОСОБА_8, могли впливати на її психологічний та емоційний стан та викликати привикання і в момент підписання заповіту, 28 січня 2004 року, заповідач страждала стійким хронічним розладом психічної діяльності у формі органічного розладу особистості та поведінки, змішаного ґенезу, ускладненого динамічними порушеннями мозкового кровообігу, а тому позбавляли її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З цих підстав просила визнати заповіт недійсним, оскільки заповідач в момент вчинення правочину не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 26 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 спадкового домоволодіння в АДРЕСА_2, власником якого на день смерті була ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поновлення строку позовної давності, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними відмовлено за їх безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7050 грн. витрат на правову допомогу, 3180 грн. за проведення судово-психіатричної експертизи, 156 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_4 посилається на невідповідність висновків суду матеріалам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд не дав оцінки витягу з прав власності ОБТІ щодо того, що на час розгляду справи в зазначеному домогосподарстві відсутній сарай, який наявний в технічному паспорті при отриманні свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, оскільки на прохання ОСОБА_2 вони розібрали його та віддали їй для власного домогосподарства у смт. Рожнятів.

Таким чином, ОСОБА_2 отримала частку у спадковому майні, на яку вона претендує, ще до того часу, поки почала відстоювати своє право, хоча і не була спадкоємницею.

Не погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду ОСОБА_3 Зазначає, що її сестра тривалий час перебуває за кордоном, тому про стан ОСОБА_8 і обставини складання заповіту вона дізналась тільки повернувшись в Україну.

Не відповідають фактичним обставинам і висновки суду щодо стану заповідачки, оскільки не враховано покази свідків, спеціалістів, висновки експертизи Львівського психо-неврологічного диспансеру. З усіх проведених експертиз саме Акт Львівської обласної психіатричної лікарні виконаний у відповідності до Закону України «Про судову експертизу», так як, експертами вивчено всі матеріали і покази свідків заслуховувались з використанням технічних записів суду.

Суд не дав належної оцінки поясненням свідків щодо неспроможності ОСОБА_8 самостійно пересуватись, що не давало їй змоги бути присутньою в нотаріальній конторі. Покази нотаріуса ОСОБА_10 на підтвердження повної спроможності заповідачки є упередженими та не відповідають фактичним обставинам справи. Нотаріусом порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України і складено заповіт за місцем проживання позивачки, тобто за межами свого нотаріального округу. Заповіт віддруковано за допомогою технічних засобів, що підтверджує відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_8

Вважає доцільним проведення судово-медичної експертизи, так як, суд відмовив у задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 про її призначення.

Тому просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити, а позов ОСОБА_3 задовольнити.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 посилається на невідповідність висновків суду матеріалам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Суд не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_4, мотивуючи свою відмову тим, що вони були в родинних стосунках з ОСОБА_8 та ОСОБА_3, однак, не врахував, що всі сторони у справі перебувають в родинних стосунках і надання переваг показів одних свідків та невмотивоване виключення показів інших є незаконним, необ'єктивним.

Вважає, що найбільш повним і вірним є висновок Львівської обласної психіатричної лікарні, оскільки Івано-Франківський обласний психолого-неврологічний диспансер і Київський міський центр судово-психіатричних експертиз не досліджували матеріали у повному обсязі. Так, івано-франківським експертам не було надано технічні записи судових засідань, а київські експерти не заслуховували технічні записи у повному обсязі, а тільки використали стенограму, яка не в повній мірі відображає покази свідків.

Просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити, а позов ОСОБА_3 задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_4 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 не з'явилися, в день розгляду справи ними було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з їх хворобою.

Разом з тим, до клопотання ОСОБА_4 не долучено жодних доказів перебування на лікуванні, а з долученої до клопотання ОСОБА_6 копії листка непрацездатності вбачається, що лікарняний листок закрито 30 квітня 2015 року і до роботи слід приступити 1 травня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів враховуючи повторну неявку апелянтів в судове засідання, прийшла до висновку про розгляд справи у їх відсутності.

ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_12 апеляційні скарги заперечили, посилаючись на їх безпідставність.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлялись.

Вислухавши доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 квітня 1992 року, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 є власниками 3/4 частин будинковолодіння в АДРЕСА_2. Власником 1/4 частини зазначеного домоволодіння є ОСОБА_5, що підтверджується додатковим свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 листопада 1992 року.

Згідно довідки Ясеновецької сільської ради від 18.11.2008 року, свідоцтва про право на спадщину за законом на дане будинковолодіння, видані першою Рожнятівською нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 14.04.1992 року та на ім'я ОСОБА_5 від 14.11.1992 року в погосподарських книгах за 1992 р. не зареєстровані.

Судом встановлено, що 28 січня 2004 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким все належне їй на день її смерті майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, заповіла своїй племінниці ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла і після її смерті відкрилася спадщина на 1/4 будинковолодіння в АДРЕСА_2 та на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

24 грудня 2004 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Зареєструвати право власності на 1/4 частину будинковолодіння вона не змогла, у зв'язку з відсутністю як в Івано-Франківському ОБТІ, так і в по господарських книгах Ясеновецької сільської ради реєстрації права власності на будинковолодіння в АДРЕСА_2, співвласником якого була померла ОСОБА_8

Пред'являючи позов про поновлення строку позовної давності, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними, ОСОБА_3 посилалася на те, у 2009 році їй стало відомо, що сестрою було складено заповіт, при цьому племінниця ввела ОСОБА_8 в оману, переконавши, що буде доглядати за нею, здійснюючи психологічний тиск, спонукала її до написання заповіту в свою користь і такий не відповідав дійсній волі померлої.

За клопотанням представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, 09 червня 2010 року судом була призначена судово-почеркознавча експертиза і згідно висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05 травня 2011 року вбачається, що підписи від імені ОСОБА_8, розташовані в лінійці «(підпис)» на лицьовому боці заяви від її імені в комісію про призначення пенсії з датою складання 16 вересня 1986 року; в лінійці після слова «Підпис:» двох примірників заповіту від її імені, складеного і посвідченого державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 28 січня 2004 року, а також в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» реєстру для реєстрації нотаріальних дій - Д (посвідчення заповітів, договорів відчуження житлових будинків, земельних ділянок та інших, виданих спадкових справ, тощо) Калуської районної державної нотаріальної контори за 2004 рік під №Д-53; першим після слова «Підписи»: в першому примірнику договору міни квартир, складеного 30 травня 2002 року між гр-ми ОСОБА_8 та ОСОБА_14, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. під реєстр. №Д-1033 - виконані однією особою.

Підписи від імені ОСОБА_8, розташовані в лінійці після слова «Підпис:» двох примірників заповіту від її імені, складеного і посвідченого державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 28 січня 2004 року, а також в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» реєстру для реєстрації нотаріальних дій - Д (посвідчення заповітів, договорів відчуження житлових будинків, земельних ділянок та інших, виданих спадкових справ, тощо) Калуської районної державної нотаріальної контори за 2004 рік під №Д-53, виконані під впливом незвичних чинників природного характеру, в числі яких є як суб'єктивні (загальний психо - фізіологічний стан особи в момент виконання підписів, наявність у виконавця певних захворювань, в т.ч., розладів мозкового кровообігу і хвороби Паркінсона), так і об'єктивні фактори (ймовірно виконання підписів у незручній позі, в окулярах, тощо). Порушення координації рухів, сповільнення темпу виконання, зменшення «чіткості» літер, їх розбірливості через спрощення рухів відносяться до числа ознак, які проявляються в письмі осіб із хворобою Паркінсона.

В процесі розгляду справи ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та посилалася на те, що заповідач в момент вчинення правочину не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними, а тому просила визнати заповіт недійсним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Для визначення наявності такого стану на момент посвідчення заповіту судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, комплексну судово-медичну, психолого-психіатричну експертизу та повторну комісійну посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно акту №408 амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної в період з 01 грудня по 16 грудня 2011 року, проведеної Івано-Франківським обласним клінічним психоневрологічним диспансером вбачається, що підекспертна ОСОБА_8 страждала хворобою Паркінсона з вираженою неврологічною симптоматикою. На період складання заповіту 28 січня 2004 року підекспертна ОСОБА_8 перебувала в стані, при якому була здатна усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними.

Згідно Акту №158 посмертної судово-медичної, психолого-психіатричної експертизи від 15 березня 2013 року, складеного експертами Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, комісія дійшла висновку, що ОСОБА_8 на час складання заповіту 28 січня 2004 року страждала стійким хронічним розладом психічної діяльності у формі органічного розладу особистості та поведінки, змішаного ґенезу (паркінсонізм, церебральний атеросклероз + гіпертонічна хвороба), ускладненого динамічними порушеннями мозкового кровообігу з правостороннім геміпарезом та порушенням мови. Наявні в неї розлади психічної діяльності були виражені та досягали рівня хронічного психічного захворювання, а тому позбавляли її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Медичні препарати, наком та циклодол, які приймала на той час ОСОБА_8, могли впливати на її психологічний та емоційний стан та викликати привикання.

Відповідно до акту комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи №680, складеного експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 15.08.2014 року, ОСОБА_8 на час складання заповіту (28 січня 2004 року) за своїм психічним станом була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_8 на час складання заповіту страждала на органічне ураження головного мозку сумісного ґенезу (паркінсонізм, церебральний атеросклероз, наслідки динамічного порушення мозкового кровообігу з церебрастенічним синдромом та порушенням мови. За своїм психічним станом в той період вона була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка нотаріус ОСОБА_10 пояснила, що заповідач прибула в нотаріальну контору сама, пересувалася з паличкою, чітко вказала, на яку людину вона складає заповіт та особисто підписала його, тому у неї не виникло жодних сумнівів відносно дієздатності спадкодавця.

Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції пояснила, що проживала по сусідству з ОСОБА_8, яка в останні роки свого життя була дуже хворою, мала сильний тремор рук, голови і навіть були періоди, коли вона втрачала свідомість. Останній раз бачилася з нею в квітні 2004 року і вона говорила, що хоче поміняти заповіт на ОСОБА_15, бо остання приходить та приносить продукти, а ОСОБА_2 - приходить не часто.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції з врахуванням обставин справи та досліджених доказів в їх сукупності, прийшов до правильного висновку, що на період складення заповіту ОСОБА_8 перебувала у стані, при якому була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому відсутні підстави для визнання недійсним заповіту згідно зі ст. 225 ЦК України.

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_2 є спадкоємицею 1/4 частки будинковолодіння в АДРЕСА_2, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання за нею права власності на дане спадкове майно.

Доводи апелянта про те, що посвідчення заповіту відбулося в порушення вимог Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не заслуговують на увагу, оскільки, звертаючись до суду з даним позовом, позивач у якості правової підстави для визнання заповіту недійсним посилалася на ч. 1 ст. 225 ЦК України, мотивуючи позов тим, що ОСОБА_8 в момент посвідчення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Колегія суддів вважає, що, оцінюючи висновки судово-психіатричних експертиз від 16 грудня 2011 року та від 15 серпня 2014 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначені висновки експертизи є належними доказами на підтвердження того, що ОСОБА_8 на час складання заповіту усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

В той же час, судом обґрунтовано не взято до уваги висновок експертизи від 15 березня 2013 року, оскільки такий суперечить зібраним по справі доказам в їх сукупності.

Посилання апелянта на те, що Івано-Франківським обласним психолого-неврологічним диспансером і Київським міським центром судово-психіатричних експертиз не досліджувалися матеріали у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки в розпорядження експертів судом було направлено матеріали цивільної справи, медичні документи та диски фіксації судового розгляду.

Враховуючи, що реального розподілу спадкового майна проведено не було, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 отримала частку у спадковому майні.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 26 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський