Справа 688/1874/15-ц
№ 2/688/575/15
Рішення

Іменем України

22 червня 2015 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої судді Козачук С.В.,

секретаря с/з ОСОБА_1,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Військової прокуратури

Західного регіону України ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Шепетівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Військової прокуратури Західного регіону України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, посилаючись на те, що 06.09.2012 року відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 368 ч.3 КК України. Цього ж дня його було затримано. Хмельницьким міськрайонним судом 08.09.2012 року відносно нього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяці. 09.11.2012 року позивачу було предявлено нове обвинувачення по кримінальній справі № 11 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 368 ч.3, 27 ч.4, 368 ч.3 КК України. 16.11.2012 року Хмельницьким прокурором з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ОСОБА_4 було затверджено обвинувальний висновок, котрим його незаконно звинувачено в тому, що він будучи службовою особою працівником міліції упродовж серпня-вересня 2012 року вимагав 50000 грн., а 4 вересня 2012 року одержав хабара в розмірі 22000 грн. за невтручання та не перешкоджання в здійсненні представниками керівництва ТЗОВ «Підприємство ЕЛСИ» підприємницької діяльності, який розділив між собою та частину якого в розмірі 6600 грн. підбурив отримати свого начальника ОСОБА_5 07.12.2012 року Шепетівським міськрайонним судом йому змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу в розмірі 22000 грн. Судом йому розяснено, що у відповідності до норм КПК йому заборонено без відому суду виїзджати за межі Хмельницької області, після 18 год. 00 хв. відвідувати громадські місця та зявлятись в суд за першим викликом. 07.10.2013 року вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області його по предявленому звинуваченню визнано невинним та по суду виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні даних злочинів. 17.12.2013 року ухвалою апеляційного суду Хмельницької області вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.10.2013 року щодо ОСОБА_2, ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляцію прокурора без задоволення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.11.2014 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.10.2013 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 17.12.2013 року залишено без зміни. А тому, вважає, що незаконно перебував під слідством та судом з 06.09.2012 року по 17.12.2013 року, тобто 15 місяців 11 днів. Крім того, звертає увагу суду на те, що на частину його майна було накладено арешт, а з 06.09.2012 року по 06.12.2012 року перебував під вартою. Необгрунтоване перебування під слідством та судом протягом 15 місяців безперечно завдало йому моральних страждань, повязаних з відчуттям страху та незахищеності, перешкоджанням його активній соціальній реалізації, позбавленням можливості розпоряджатися своїм майном, вільно пересуватися. Більше того, поніс витрати на надання правової допомоги в звязку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності. З метою забезпечення права на захист в період його перебування під слідством та судом, було укладено договори про надання правової допомоги. А тому, просив суд стягнути з державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 18709 грн. 23 коп. моральної шкоди за час перебування під слідством та судом та 16000 грн. компенсації витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав позов з підстав викладених у ньому. Зазначив, що у зв'язку із постановленням виправдувального вироку відносно нього, має право на відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» . Звертав увагу суду на те, що необґрунтоване перебування під слідством та судом протягом 15 місяців 11 днів беззаперечно завдало йому моральних страждань, він мав відчуття страху та незахищеності, не міг активно соціально реалізуватися, не мав змоги розпорядитися своїм майном, на яке накладався арешт, у звязку з обраними запобіжними заходами не міг вільно пересуватися.

Представник відповідача Державної казначейської служби України повторно у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди, вирок суду таким доказом бути не може. Крім того, звертала увагу суду на те, що шкода повинна відшкодовуватися за рахунок коштів державного бюджету, а не за рахунок коштів військової прокуратури Західного регіону України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з частинами 1, 2, 7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», № 266/94-ВР від 1 грудня 1994 року (в редакції на день виникнення правовідносин) (далі Закон № 266/94-ВР) відповідно до положень якого підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У даних випадках, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди, згідно п. 1 ч.1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР, в розмірах і в порядку, передабених цим Законом, виникає у випадках, постановлення виправдувального вироку суду.

Як вбачається з вимог ч.ч. 4, 5, ст. 3, ст. 4 Закону № 266/94-ВР, у таких випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода, що проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що будучи службовою особою - працівником міліції, уповноваженим на виконання функцій держави, всупереч інтересів служби, використовуючи надані йому повноваження та службове становище з метою протиправного збагачення, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з капітаном міліції ОСОБА_6 впродовж серпня-вересня 2012 року неодноразово вимагали від представників ТЗОВ «Підприємство ЕЛСИ» - директора ОСОБА_7 та менеджера цього ж підприємства ОСОБА_8 незаконну матеріальну винагороду в розмірі 50 000 грн. за невтручання та не перешкоджання у майбутньому у здійсненні останніми підприємницької діяльності, пов'язаної із вивезенням з території Хмельницького відділення відокремленого підрозділу «Складське господарство» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», товарно-матеріальних цінностей.

Вказані дії орган досудового розслідування кваліфікував за ч.3 ст. 368 КК України, а тому 06 вересня 2012 року за вказаним фактом відносно ОСОБА_2 порушив кримінальну справу. Тоді ж ОСОБА_2 затримано в порядку ст.115 КПК України (1960 року) за підозрою у вчиненні вказаного злочину.

08 вересня 2012 року постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у виді взяття під варту.

07 грудня 2012 року постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою замінено на запобіжний захід у виді застави в розмірі 22 000 грн.

09 листопада 2012 року ОСОБА_2 було предявлено нове обвинувачення у звязку з тим, що 04 вересня 2012 року біля 13 год. 30 хв. в м. Нетішині, Хмельницької області, в районі ХАЕС, оперуповноважений ДСБЕЗ ОСОБА_6 отримав незаконну матеріальну винагороду від директора ТЗОВ «Підприємство «ЕЛСИ» ОСОБА_7 у вигляді частини грошових коштів в сумі 22 000 грн., після чого, згідно з попередньою домовленістю, розділив їх з старшим уперуповноваженим групи карного розшуку ОСОБА_2 Цього ж дня ОСОБА_2 та ОСОБА_6 узгодили між собою злочинні наміри про те, що втягнуть у свою протиправну діяльність свого керівника - начальника відділення спеціальної міліції при УМВС України в Хмельницькій області підполковника міліції ОСОБА_5, а тому розділивши між собою вказані кошти, ОСОБА_2 передав на маршрутному автобусі в папці з матеріалами про відмову в порушенні кримінальної справи частину коштів в сумі 6 600 грн. підполковнику міліції ОСОБА_5 Органом досудового розслідування ОСОБА_2 було предявлено нове обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 368 ч. 3, 27 ч. 4, 368 ч. 3 КК України.

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 17 грудня 2013 року, ОСОБА_2 виправдано за ч.3 ст.368, ч. 4 ст. 27, ч.3 ст.368 КК України за недоведеністю його участі у вчиненні даних злочинів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 17 грудня 2013 року відносно ОСОБА_2 залишено без зміни.

Згідно ч.1, 3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ст.25 Бюджетного кодексу України, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 13 Закону № 266/94-ВР, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» від 29 грудня 2014 року, а саме ст. 8 установлено мінімальну заробітну плату з 1 січня по 1 грудня 2015 року в розмірі 1218 грн.

Враховуючи вищевикладені норми Закону, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 необґрунтовано та незаконно перебував під слідством і судом з 06 вересня 2012 року по 17 грудня 2013 року, тобто 15 місяців 11 днів, на частину його майна було накладено арешт, а з 06 вересня 2012 року по 06 грудня 2012 року - перебував під вартою, а тому має право на відшкодування відповідно до Закону № 266/94-ВР моральної шкоди та понесених ним витрат на правову допомогу.

Необґрунтоване перебування під слідством та судом протягом понад 15 місяців безперечно завдало ОСОБА_2 моральної втрати, призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позбавило можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршило відносини з оточуючими людьми, позбавило можливості розпоряджатися своїм майном, вільно пересуватися.

Отже, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України за період перебування під слідством та судом протягом 15 місяців 11 днів моральної шкоди підлягають до задоволення та вона повинна становити не менше 18 709 (вісімнадцять тисяч сімсот дев'ять) грн. 23 коп. (15х1218 + (1218/30,5)х11=18709,23).

Вимоги ОСОБА_2 про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України 16 000 грн. в рахунок компенсації витрат на правову допомогу також підлягають задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 688/978/14-ц 2/688/1/15, оглянутої у судовому засіданні, на а.с. 12, 13 вказаної справи містяться договір про надання правової допомоги № 29 від 13 вересня 2012 року із додатком 1 до договору, укладений між дружиною позивача ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_10 про правову допомогу, відповідно до якого адвокатом надавались юридичні послуги ОСОБА_2 На виконання даного договору ОСОБА_9 сплатила адвокату ОСОБА_10 гонорар в сумі 8000 грн., що підтверджується квитанцією про оплату по договору № 29 від 13 вересня 2012 року (а.с. 14).

Крім того, 21 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_11 укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 18), відповідно до якого останній надавав позивачу правову допомогу як захисник у кримінальній справі № 2220/4501/2012 у Шепетівському міськрайонному суді Хмельницької області. 02.09.2013 року між ними було укладено додатковий договір, який є невідємною частиною договору про надання правової допомоги від 21.08.2013 року (а.с. 19). На виконання даного додаткового договору ОСОБА_2 сплатив адвокату ОСОБА_11 гонорар в сумі 8000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 3 від 23 січня 2014 року (а.с. 17).

Згідно із ст.88 ЦПК України cудові витрати розподілу не підлягають та відносяться на рахунок держави.

А тому, керуючись ст. 95 Конституції України, ст.ст. 23, 1176 ЦК України, ст.ст. 1-4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 25 БК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215,218, 224-226 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Військової прокуратури Західного регіону України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 18 709 (вісімнадцяти тисяч сімсот дев'яти) гривень 23 копійок, матеріальної шкоди, яка складається з витрат на правову допомогу в розмірі 16 000 (шістнадцяти тисяч) гривень, а всього 34709 (тридцять чотири тисячі сімсот девять) гривень 23 копійки.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області, а особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: