У х в а л а

іменем україни

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Дьоміної О.О.,

Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - банк) звернулося до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначало, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 30 квітня 2013 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 61 346 грн. 80 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору у ОСОБА_3 утворилась заборгованість, яка станом на 25 березня 2014 року складає 100 тис. 644 грн. 46 коп., яку банк і просив стягнути з останньої.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 квітня 2013 року у загальному розмірі 100 тис. 644 грн. 46 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 37 тис. 260 грн. 38 коп., заборгованості про процентах у розмірі 986 грн. 68 коп., штрафів у розмірі 62 тис. 397 грн. 40 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення ним норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалене у справі рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2012 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №№DNH4KP72071004 від 31 серпня 2006 року у сумі 63 236 грн. 46 коп.

30 квітня 2013 року з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору №DNH4KP72071004 від 30 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_3 була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 30 квітня 2013 року, відповідно до умов якої заборгованість по договору №DNH4KP72071004 від 30 серпня 2006 року з дати підписання генеральної угоди складає 67 859 грн. 81 коп., яку остання повинна погасити 30 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 2.1. генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 61 346 грн. 81 коп. на строк 12 місяців з 30 квітня 2013 року по 30 квітня 2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 0, 833% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої виходив із недоведеності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відбулась новація боргу у позикове зобов»язання, оскільки відсутні докази виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №№DNH4KP72071004 від 31 серпня 2006 року у сумі 63 236 грн. 46 коп.

Проте погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Доказів отримання ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 61 346 грн. 81 коп., як зазначено в п.2.1 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 30 квітня 2013 року, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України, на яку посилався апеляційний суд, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

Отже, умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладення договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК України), а по-третє, це дійсність первинного зобов'язання.

Тобто, юридичною підставою договору позики, що виникає при новації, буде угода сторін про припинення первісного зобов'язання. Тому дійсність нового договору залежить від дійсності первісного.

Однак, судом апеляційної інстанції не з»ясовано чи є припиненим первинне зобов»язання, не надано оцінки рішенню Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №№DNH4KP72071004 від 31 серпня 2006 року у сумі 63 236 грн. 46 коп., яке відсутнє в матеріалах справи, відповідності генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 30 квітня 2013 року вимогам ч.2 ст.1053 ЦК України, яким керувався апеляційний суд при ухваленні рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду не можна вважати законним та обґрунтованим, відповідно до ч.2 ст. 338 ЦПК України воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

О.О. Дьоміна

Є.П. Євграфова

О.М. Ситнік