АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/5246/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 635/718/15-ц Сітбаталової Н.І.
Категорія:житлові Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Швецової Л.А.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої дитини :ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яка діє від свого імені та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також до ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_34, ОСОБА_35 , ОСОБА_19, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітній дітей: ОСОБА_20, ОСОБА_21 та до ОСОБА_22, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_23, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_38 , ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_27, ОСОБА_39, ОСОБА_13, ОСОБА_29, ОСОБА_40, ОСОБА_30, третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної адміністрації про виселення,-

ВСТАНОВИЛА :

30 січня 2015 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням його уточнень , просив виселити відповідачів із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям їх з реєстраційного обліку у територіальному органі ДМС України.

В обґрунтування вказаних вимог представник позивача вказує на те, що згідно з договором банківського кредиту від 24.12.2007 року за № НАЕ 2GА00000036, ОСОБА_5 надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 40000,00 доларів США строком до 23.12.2027 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договом між позивачем та ОСОБА_3 24.12.2007 року за № НАЕ 2СА00000036 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого остання передала в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 84,50 кв.м., житловою площею 56,60 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Свої зобов'язання Банк виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_5 кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, однак ОСОБА_5 зобов'язання за кредитним договором не виконав. Рішенням Харківського районного суду від 23.09.2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме вказаний вище житловий будинок. На письмову вимогу Банка добровільно звільнити житловий будинок, відповідачі не реагують. Крім того, в порушення умов договору іпотеки, ОСОБА_3 без письмової згоди іпотекодержателя, зареєструвала в житловому будинку, який є предметом іпотеки 35 осіб.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2015 року вказані позовні вимоги позивача задоволені. Суд виселив відповідачів з зазначеного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення зі зняттям їх з реєстраційного обліку та вирішив питання щодо розподілу судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення суд та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що після ухвалення судом 23.09.2013 року рішення про звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки, набув чинності Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті», а також на те, що вказаним рішенням позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо виселення його мешканців .

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи вказані позовні вимоги позивача , виселяючи відповідачів з вказаного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення та приймаючи рішення про зняття відповідачі в реєстрації в зазначеному житловому будинку, суд першої інстанції, з посиланням на вимоги ч.3 ст. 33, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» ч.3 ст. 109 ЖК України та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», виходив з обгрунтованості позовних вимог позивача та їх доведеності.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач ОСОБА_5 24.12.2007 року уклали кредитний договір за № НАЕ 2GА00000036, відповідно до якого Банк зобов'язався надати ОСОБА_5 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 40000,00 доларів США, строком до 23.12.2027 року. Останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 6-8).

Як свідчить пункт 7.1. умов зазначеного кредитного договору , цільовим призначенням надання вказаних кредитних коштів, є споживчі цілі та сплата страхових платежів.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач ОСОБА_3 24.12.2007 року уклали договір іпотеки , згідно до умов якого ОСОБА_3 надала в іпотеку житловий будинок, загальною площею 84,50кв.м., житловою площею 56,60 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 26.06.2007 року, зареєстрованого у КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 18.07.2007 року згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15280168, реєстраційний № 19112020 (а.с. 9-11).

Таким чином , вказані обставини свідчать про те, що надання позивачем кредиту не пов»язано з придбанням у власність зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами , що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, оскільки надав ОСОБА_5 кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

ОСОБА_5 зобов'язання за кредитним договором не виконав.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23.09.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 84,50кв.м., житловою площею 56,60кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.12-14)

Згідно із частинами першою, другою статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Як свідчить вказане рішення суду при зверненні до суду з позовом про звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки, ПАТ КБ «ПриватБанк» також заявлялись вимоги щодо виселення ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з зазначеного житлового будинку зі зняттям їх з реєстрації в ньому та суд відмовив в задоволенні вказаних позовних вимог , з посиланням на ст. 109 ЖК України , а також на те , що іпотечне майно придбано не за рахунок отриманого ОСОБА_5 коштів, а тому відповідачі підлягають виселенню з нього з наданням іншого житлового приміщення..

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення , є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудовоговрегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

В правовій позиції, яка висловлена Верховним судом України 18 березня 2015 року у справі № 6-39 цс15 зазначено, що за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

При зверненні у суд з зазначеним позовом, позивач не надав суду даних про наявність іншого постійного житлового приміщення, куди відповідачі повинні бути виселені з зазначеного вище іпотечного житлового будинку.

Суд першої інстанції на вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для виселення відповідачів з зазначеного житлового будинку та зняття їх з реєстрації без наданні їм іншого постійного житлового приміщення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що увалено з порушенням вказаних норм матеріального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам ( пункти 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням у справі нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218 ЦПК України,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2015 року.

Відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «Приват Банк» в задоволенні позовних вимог про виселення та зняття з реєстраційного обліку мешканців будинку АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :