Справа № 380/1560/14 Головуючий у І інстанції Лісовенко П. І.
Провадження № 22-ц/780/3882/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 26 20.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М., із участю секретаря Петленко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

22 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, де, із проведеними змінами та уточненнями, просив стягнути із ОСОБА_3 борг за договором позики від 20 квітня 2012 року в сумі 93 483,24 грн.

На обґрунтування заявлених вимог зазначав, що ОСОБА_3 добровільно не виконує свої зобов'язання за правочином щодо повернення грошових коштів, які отримала до 31 грудня 2012 року.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 20 травня 2015 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджений факт повернення відповідачем грошових коштів за договором позики, а позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень щодо неповернення відповідачем грошових коштів не надано.

Не погоджуючись із ухваленими рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 20.04.2012 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 - отримала грошові кошти в сумі 22 160 грн., 928 Євро, 6 948 доларів США, які зобов'язалась повернути до 31.12.2012 року ( а.с.4 ).

Частину грошових коштів, зокрема, 600 доларів США відповідач повернула позивачу 24 січня 2014 року, 500 доларів США - 06 лютого 2014 року, 800 доларів США - 22 лютого 2014 року, 500 доларів США - 10 березня 2014 року, 900 доларів США - 25 березня 2014 року, 700 доларів США - 27 травня 2014 року, 760 доларів США - 06 вересня 2014 року на загальну суму 4 760 ( 500 + 800 + 500 + 900 + 700 + 760 ) доларів США ( а.с. 35 зв. ) та 14 250 грн., як зазначив позивач.

Заборгованість ОСОБА_3 за правочином становить 2 188 ( 6 948 - 4 760 ) доларів США та 7 910 ( 22 160 - 14 250 ) грн.

Виходячи із курсу гривні до іноземної валюти на період уточнення позовних вимог ( а.с. 98 ), борг відповідача за договором позики становить 53 064,98 ( 2 188 х 2063,7560 : 100 + 7 910 ) грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, викладеного у повній мірі не врахував, як і положень ст.ст. 1046, 1049, 1050 ЦК України, унаслідок чого передчасно відмовив у задоволенні позову.

За таких обставин, місцевий суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, відтак - ухвалив рішення без додержання норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 15, 16, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 11, 57-60, 213-214 ЦПК України.

Не надав суд першої інстанції і належної оцінки, усупереч вимогам ст. 212 ЦПК України, зазначеним письмовим доказам по справі, зокрема, розписці ( а.с. 4 ), договорам ( а.с. 28-35 ), які свідчать про обґрунтованість заявлених вимог до відповідача у визначеній апеляційним судом частині.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення зазначених судом другої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а тому апеляція ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Доводи апелянта про неповернення боржником грошових коштів за правочином у більшому розмірі, ніж визначив суд другої інстанції - 2 188 доларів США, на переконання апеляційного суду, не відповідають дійсності, оскільки повністю спростовуються розпискою про отримання грошових коштів на загальну суму 4 760 доларів США та висновком №15821/15822/14-32 судово-почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, згідно якого підписи від імені ОСОБА_2 на зворотній стороні аркуша паперу виконані ним самим ( а.с. 35 зв., 73-76 ).

Зазначені докази, на переконання апеляційного суду, є належними та допустимими відповідно до проложень ст.ст. 58-59 ЦПК України і відповідають дійсності, оскільки будь-яких доказів на їх спростування сторони під час розгляду справи не надали.

При цьому, твердження позивача про отримання коштів згідно названої розписки в інший час і не за цим договором позики, з точки зору суду другої інстанції, є також помилковим, оскільки він не зазначив у суді першої та другої інстанцій їх природу, дату укладення та не надав суду відповідних доказів з цього приводу відповідно до положень ст. 60 ЦПК України.

Надані ж ОСОБА_3 інші докази на підтвердження факту повернення грошових коштів, зокрема, розписки про отримання позивачем товарів та продуктів харчування на зазначену в них суму ( а.с. 28-35 ), суд апеляційної інстанції відносить до числа неналежних згідно положень ст. 58 ЦПК України, оскільки вони підтверджують укладення між сторонами договорів купівлі продажу, а не факт повернення боржником грошових коштів, як це вимагається згідно ст. 1046 ЦК України.

А тому, у даному випадку, необхідно оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення заявлених вимог за їх обґрунтованістю, встановленою судом другої інстанції, у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України та зазначених норм матеріального права.

При цьому, необхідно, згідно положень ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 795,98 ( 53 064,98 х 1 : 100 + 53 064,98 х 1 : 100 х 50 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики скасувати і ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 53 064,98 грн.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 795,98 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

Є.М. Суханова