АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/3023/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1509/15Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

При секретарі: Лимар О.М.,

За участі: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, нотаріуса Негоди І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною позовною заявою. Посилалась на те, що на час складання заповіту ОСОБА_7 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок психічної хвороби, у зв'язку з чим він лікувався у 1989 році в Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні, Полтавському обласному психоневрологічному диспансері та мав групу інвалідності по психічному захворюванні. У зв'язку з вказаним просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_7, посвідчений 07 липня 2011 року за № 1-984 державним нотаріусом четвертої державної нотаріальної контори м. Полтави.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2015 року позов ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньогоОСОБА_6 задоволено.

Визнано заповіт ОСОБА_7, посвідчений 7 липня 2011 року за № 1-984 державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори м. Полтави Ткаченко Наталією Володимирівною недійсним.

Рішення оскаржила представник відповідача ОСОБА_4, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, 07 липня 2011 року ОСОБА_7 склав заповіт на користь ОСОБА_3, який був посвідчений нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі під № 1-984.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини домоволодіння по АДРЕСА_1 та банківського вкладу в ПАТ «Полтава-Банк».

Із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини після померлого звернулися відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього онука спадкодавця ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що з акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 98 від 25 лютого 2015 року вбачається, що ОСОБА_7 на час складання заповіту 07 липня 2011 року страждав на хронічне психіатричне захворювання, тому при складанні заповіту не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними.

Однак колегія суддів погодитись з вказаним висновком суду не може.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли

вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатись висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до акту судово-психіатричного експерта № 98 від 25 лютого 2015 року ОСОБА_7 за життя, в тому числі на час складання заповіту 07 липня 2011 року страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїчної форми, стан ремісії з помірно вираженим дефектом особистості. Ступінь нервово-психічних порушень у ОСОБА_7 внаслідок наявного психічного захворювання був таким, що не позбавляв, але істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 07 липня 2011 року.

Вказаний висновок експертизи не є чітким та категоричним щодо абсолютної недієздатності ОСОБА_7 щодо розуміння значення своїх дій та можливості керувати ними при складанні заповіту, про що наголошується в правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не надав належної оцінки акту судової експертизи з урахуванням положень ст. 225 ЦК України.

Крім того, судом не проаналізовані свідчення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та письмові пояснення приватного нотаріуса Негоди В.І., які пояснили, що станом на час написання спірного заповіту ОСОБА_7 в побуті розумів значення своїх дій та міг керувати ними.

Після останньої виписки з Полтавського обласного психоневрологічного диспансера в 2000 році ОСОБА_7 на стаціонарне лікування не направлявся та перебував в стані ремісії.

Крім того, як вбачається з договору банківського вкладу, укладеного між ПАТ «Полтава-банк» та ОСОБА_7 7 лютого 2013р., останнім зроблено розпорядження про те, що в разі його смерті вкладом та нарахованими процентами розпоряджається ОСОБА_3 ( а.с.26).

Таким чином, позивачем з огляду на положення ст.ст.60, 179 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність підстав для визнання заповіту недійсним.

Крім того, суд першої інстанції не витребував та не проаналізував зміст заповіту ОСОБА_7, який посвідчений не державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори м. Полтави Ткаченко Наталією Володимирівною, як зазначено в рішенні суду, а нотаріус Негода Ірина Володимирівна, яка з цього приводу надавала письмові пояснення, зокрема, про те, що дієздатність заповідача була перевірена та відсутні підстави для сумнівів щодо усвідомлення останнім своїх дій( а.с.66,222).

Колегія суддів приходить до висновку, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним.

За таких обставин, коли районним судом допущена невідповідність висновків обставинам справи, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні повних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307,309 ч.1 п.3,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ: / Підписи /

З оригіналом згідно :