АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/7530/13-ц 22-ц/774/497/К/15
Справа № 216/7530/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/497/К/15 суддя: Бутенко М.В.
Категорія - 31 (ІV) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 12 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Управління освіти і науки виконкому Криворізької міської ради, Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 Криворізької міської ради Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8

представників відповідача Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради - Блізнюкова Тетяна Іванівна та Стець Лідія Іванівна

представник відповідача Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 Криворізької міської ради Дніпропетровської області - Панасенко Наталія Василівна

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління освіти і науки виконкому Криворізької міської ради та просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 300 000 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 8 282,05 грн., завдані їй внаслідок смерті сина.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2014 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради та Криворізьку загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 10 Криворізької міської ради Дніпропетровської області (далі - КЗШ №10).

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначила, що вона є матір'ю ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час перебування у літньому оздоровчому таборі "Парус" при КЗШ № 10.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2013 року третю особу ОСОБА_7 визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, а третю особу ОСОБА_6 визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 5 червня 2013 року вирок у відношенні ОСОБА_6 залишено без змін, а у відношенні ОСОБА_7 вирок змінено та застосовано положення ст. 79 КК України - звільнено її від відбування основного виду покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.

Вчинений ОСОБА_7 та ОСОБА_6 злочин завдав позивачу ОСОБА_4 великої моральної травми та нервового потрясіння. ОСОБА_12 був її першою та довгоочікуваною дитиною, також вона має молодшого сина, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2. Трагічна смерть старшого сина вибила її з постійного ритму життя та завдала глибоких моральних страждань. Вона весь час перебуває в нервовому напруженні, що вже позначилось на її здоров'ї, психічному та фізичному стані. Через злочинну недбалість ОСОБА_7 і ОСОБА_6 позивач змушена докладати значних зусиль для налагодження та створення нового ритму життя, вже без загиблого сина ОСОБА_12, тому весь час перебуває в стані стресу, що негативно відчуває на собі молодший син. У період з 19 червня 2012 року по 16 липня 2012 року позивач за станом здоров'я перебувала на денному стаціонарі в обласному комунальному закладі "Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг". Моральну шкоду, спричинену смертю сина, позивач ОСОБА_4 оцінила у 300 000 грн. Також позивачем було понесені матеріальні збитки на поховання сина у сумі 8 117,20 грн. та витрати на лікування у КЗ "ПНД" у сумі 164,85 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 12 травня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 300 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина, ОСОБА_12, 8 117 грн. 20 коп. у відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на поховання сина, та 164 грн 85 коп. витрат на лікування позивача ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року, скасовано рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2014 року та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 50 000 грн.

Стягнуто з Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 Криворізької міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_4 витрати на поховання у сумі 8 117 грн. 20 коп., витрати на лікування у сумі 164 грн. 85 коп. та моральну шкоду у сумі 100 000 грн.

В іншій частині цих позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Управління освіти і науки виконкому Криворізької міської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року в частині позовних вимог до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради скасовано, справу у цій частині передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

Таким чином, колегія суддів переглядає рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2014 року, тільки в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради.

В апеляційній скарзі Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради.

Зокрема, відповідач посилається на те, що згідно ст.ст.1167,1201,1206 ЦК України моральна шкода та витрати на поховання і лікування, завдані неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала. Оскільки вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2013 року третіх осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винними у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України та ч. 2 ст. 367 КК України, то саме вони повинні відшкодовувати позивачу моральну та матеріальну шкоду, завдану смертю сина. Крім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення про стягнення моральної шкоди з виконкому, не взято до уваги, що треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не перебували з відповідачем у трудових відносинах, тому на Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради згідно ст.1172 ЦК України не може бути покладено обов'язок по відшкодуванню моральної та матеріальної шкоди позивачу.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, у зв'язку з чим колегія суддів скасовує рішення суду на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1. (том 1, а.с.24)

ІНФОРМАЦІЯ_3 під час перебування у літньому оздоровчому таборі "Парус" при КЗШ № 10 син позивача ОСОБА_12 загинув.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Pогу Дніпропетровської області від 22 січня 2013 року (том 1, а.с.6-12), третю особу ОСОБА_7 визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців з позбавленням права займати посади, пов'язані з педагогічною діяльністю строком на 3 роки; третю особу ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.367 КК України, та призначено їй покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконання організаційно-розпорядчих обов'язків і педагогічною діяльністю, строком на 3 роки, зі стягненням штрафу в дохід держави в розмірі 5 000 грн. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування основного виду покарання у вигляді позбавлення волі звільнено з іспитовим строком на 2 роки. Цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкода за її клопотанням залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 5 червня 2013 року (том 1, а.с. 13-19), вирок у відношенні ОСОБА_7 змінено та застосовано положення ст. 79 КК України, звільнено її від відбування основного виду покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. У решті вирок залишено без змін.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що смертю сина ОСОБА_16 у зв'язку з вчиненням злочину третіми особами, які перебували у трудових відносинах з відповідачем КЗШ № 10, їй спричинено матеріальні збитки у вигляді витрат на поховання сина, її лікування та моральну шкоду.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та стягуючи з відповідача Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради на її користь матеріальну та моральну шкоду, завдану смертю сина, суд першої інстанції виходив з того, що загибель сина позивача сталась під час виконання третіми особами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 своїх трудових обов'язків у КЗШ № 10, яка належить до комунальної власності та знаходиться в управлінні уповноважених осіб відповідача.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Положеннями ст. 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Статтею 19 Закону України "Про оздоровлення та відпочинок дітей" визначені обов'язки дитячого закладу оздоровлення та відпочинку дітей.

Разом з тим, згідно ст. 33 зазначеного закону, працівники дитячого закладу оздоровлення та відпочинку в межах покладених на них обов'язків несуть персональну відповідальність відповідно до законодавства за безпеку життя і здоров'я дітей, які оздоровлюються та відпочивають у цьому закладі, за якість та повноту виконання навчальних та виховних програм, які реалізуються в дитячому закладі оздоровлення та відпочинку.

Працівники дитячого закладу оздоровлення та відпочинку зобов'язані дотримуватися вимог статуту (положення) дитячого закладу оздоровлення та відпочинку, виконувати правила внутрішнього розпорядку та посадові обов'язки; берегти життя та здоров'я дітей, захищати їх інтереси, пропагувати здоровий спосіб життя; виконувати накази та розпорядження директора закладу.

Як вбачається з матеріалів справи, третя особа ОСОБА_7 працювала вихователем групи продовженого дня КЗШ № 10 з 02.04.2012 року по 06.07.2012 року (том 1 а.с.92,150,152), третя особа ОСОБА_6 - вчителем початкових класів КЗШ № 10 з 01.09.2010 року по 12.02.2013 року. (том 1, а.с.93,151,153)

Наказом № 96 по КЗШ №10 від 11.05.2012 року затверджені заходи по забезпеченню роботи табору з денним перебуванням на базі школи в дві зміни та забезпеченню в них належного догляду за дітьми.

Наказом № 100 по зазначеній школі від 11.05.2012 року з метою оздоровлення учнів під час літніх канікул у табір було зараховано 20 дітей.

Згідно наказу по КЗШ № 10 від 10.05.2012 року № 96 третя особа ОСОБА_6, працювала на посаді начальника, а третя особа ОСОБА_7 - вихователем пришкільного закладу відпочинку "Парус" з 31.05.2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

У відповідності до п.5 зазначеного наказу відповідальними за життя та здоров'я дітей в період функціонування 1 зміни оздоровчого табору покладена на начальника табору ОСОБА_6 та вихователів, в тому числі на ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_3 під час перебування у пришкільному таборі при КЗШ № 10 "Парус" загинув син позивача ОСОБА_16

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Pогу Дніпропетровської області від 22 січня 2013 року встановлено вину третіх осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які перебували у трудових відносинах з КЗШ № 10, у загибелі сина позивача ОСОБА_16 через їх службову недбалість.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проаналізувавши обставини справи та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_4 не доведено в чому саме полягає невиконання виконавчим комітетом обов'язків по забезпеченню безпечного відпочинку дітей у літньому пришкільному таборі. Крім того, з матеріалів справи не вбачається причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідача та смертю сина позивача.

Враховуючи положення ст.33 ЗУ "Про оздоровлення та відпочинок дітей", колегія суддів вважає, що для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, відсутні правові підстави, оскільки саме працівники дитячого закладу оздоровлення та відпочинку, в межах покладених на них обов'язків, несуть персональну відповідальність за безпеку життя і здоров'я дітей, які оздоровлюються і відпочивають у цьому закладі.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не перебували з відповідачем у трудових відносинах, тому на Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради не може бути покладено обов'язок по відшкодуванню моральної та матеріальної шкоди позивачу, так як смерть сина ОСОБА_4 сталася через службову недбалість, яка встановлена вироком суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, що перебували у трудових відносинах з КЗШ №10. Тому саме навчальний заклад має відшкодовувати шкоду завдану позивачу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції під час вирішення спору в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради було неповно з'ясовано фактичні обставини, які мають значення по справі, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину.

Відповідно до ч.2. ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 на підставі п.2 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від оплати судового збору, судові витрати у даній справі слід компенсувати за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради має бути скасовано, відповідно до п.1,4 ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1,4 ст. 309, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: