Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/842/14-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. К.
Категорія 47 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.,

при секретарі

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення межі між земельними ділянками спільних суміжних землекористувачів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року, -

встановила:

У жовтні 2014 року позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого зазначили, що сторони у справі є співвласниками будинку АДРЕСА_1. Рішенням Брусилівського райсуду Житомирської області від 11.10.2013 року проведений поділ спільного домоволодіння, та виділено в натурі позивачам 2/3 частини будинку, а відповідачам -1/3 частину будинку за другим варіантом будівельно-технічної експертизи. Житловий будинок та надвірні будівлі знаходяться на земельній ділянці, яка у власність передана не була. З метою отримання у власність своєї частини земельної ділянки на якій розташовані будинок та надвірні будівлі, рішенням сесії Ставищенської сільської ради від 23 квітня 2014 року кожному з позивачів було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,1530 га, з яких для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0830 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0700 га. Після виготовлення землевпорядною організацією технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі загальною площею 0,2468 га, відповідачі відмовились підписувати протокол погодження меж земельної ділянки. У зв'язку з тим, що між сторонами не досягнуто згоди щодо погодження меж земельної ділянки, позивачі змушені були звернутися до суду з відповідним позовом.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення межі між земельними ділянками спільних суміжних землекористувачів задоволено.

Розділено земельну ділянку в АДРЕСА_1 по 3 варіанту судово-земельно-технічної експертизи, виділивши ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2/3 частини для забезпечення доступу до відповідної частини житлового будинку, господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,2363 кв.м.

Земельну ділянку розділено по номерах точок Ж-З відстань 10,59 м по суходолу; 3-И відстань 2,86 м по суходолу; И-І відстані 4 м по суходолу; І-Й відстань 1 м по суходолу; Й-К відстань 5,28 м по суходолу; К-Н відстань 5,79 м по стіні будівлі; Н-О відстань 0,56 м по стіні будівлі; О-П відстань 3 м по стіні будівлі; П-Р відстань 4 м по суходолу; Р-С відстань 10,75 м по суходолу; С-Т 6,70 м по суходолу; Т- В відстань 138,63 м по суходолу; В- Г відстань 13,60 м по суходолу; Г- Д відстань 155,02 м по суходолу; Д-Е відстань 2,02 м по суходолу Е-Є відстань 8,84 м по суходолу; Є-Ж відстань 23,32 м по огорожі.

Виділено ОСОБА_4, ОСОБА_5 1/3 частину для забезпечення доступу до відповідної частини житлового будинку, господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,1182 га в тому числі сервітутне користування площею 0,0006 га.

Земельну ділянку розділити по номерах точок А-Б відстань 171,13 м частково по огорожі; Б-В відстань 7,50 м по суходолу; ВТ відстань 138,63 м по суходолу; Т-С відстань 6,70 м по суходолу; С-Р відстань 10,75 м по суходолу; Р- П відстань 4,00 м по суходолу; П-О відстань 3,00 м по стіні будівлі; О-Н відстань 0,56 м по стіні будівлі; Н-К відстань 5,79 м по стіні будівлі; К-Й відстань 5,28 м по стіні будівлі; Й-І відстань 1,00 м по суходолу; І-И відстань 4,00 м по суходолу; И-З відстань 2,86 м по суходолу; З-Ж відстань 10,59 м по суходолу; Ж-А відстань 6,00 м по суходолу.

Точки М-Л-К-Й-І-М сервітутне користування для обслуговування стіни розміром 0,0006 га, а саме від точок М-Л відстань 6,26 м по суходолу, Л-К відстань 1,00 м по суходолу; К-Й 5,28 м по стіні будівлі; Й-І відстань 1,00 м по суходолу; І-М відстань 1,00 м по суходолу.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_4, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, вважаючи його прийнятим з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, за умов неповного з'ясування обставин, що мали значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про визначення межі між земельними ділянками суміжних землекористувачів з урахуванням факту будівництва апелянтом сараю та відстані до забору у розмірі 4 м. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, безпідставно дійшов висновків, зроблених за умов неповного дослідження дійсних обставин справи та наданих сторонами доказів. Зазначає, що обраний судом варіант поділу земельної ділянки не враховує інтереси відповідачів та не відповідає нормам чинного законодавства. Крім того, в порушення вимог ст. 88 ЦПК України, ст.5 Закону «Про судовий збір», суд безпідставно стягнув з нього судові витрати понесені позивачем за проведення експертизи, не врахувавши при цьому, що відповідач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи другої категорії, а тому звільнений від сплати судового збору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов та встановлюючи порядок користування земельною ділянкою між сторонами, суд першої інстанції виходив із фактичного розміру земельної ділянки за садибою в розмірі 0,3545 га та із розміру часток сторін у спільному домоволодінні. При цьому вважав, що позивачі фактично просять встановити такий порядок користування земельною ділянкою.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до чинного цивільного процесуального законодавства мотивувальна частина позовної заяви повинна містити фактичні обставини справи, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. Тобто, у мотивувальній частині викладається спосіб судового захисту, який просить застосувати суд позивач для захисту його права, а у прохальній частині має йтися про предмет позову, тобто, позивач повинен конкретно сформулювати матеріально-правову вимогу, яку він адресує відповідачу та з приводу вирішення якої просить суд постановити рішення.

Позивачі вважали, що через відмову відповідачів підписати протокол погодження меж земельної ділянки площею 0,2486 га за домоволодінням по АДРЕСА_1, порушено їх право щодо можливості отримати у власність 2/3 частини земельної ділянки за вказаною адресою, а тому просили суд визначити межу між земельними ділянками суміжних землекористувачів. Разом з тим, вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку вони не заявляли, що підтверджується змістом позовної заяви та поясненнями представника позивачів, а тому суд першої інстанції в порушення вимог ст.11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Судом встановлено, що сторони у справі є землекористувачами земельної ділянки, яка розміщена по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Ставищенської сільської ради народних депутатів від 17 грудня 1993 року № 95, земельну ділянку площею 0,46 га (0,21 га для ведення підсобного господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування будівель) передано було у приватну власність ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, державного акта про право власності на земельну ділянку остання не отримувала.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області Отрищенко О.І. від 30.05.1996р. за № 569, спадкоємцями майна ОСОБА_8 в рівних долях кожному (в 1/3 частині) стали ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_3. Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво, складається з цілого жилого будинку з надвірними будівлями, які знаходяться в с.Ставище Брусилівського району Житомирської області та розташовані на земельній ділянці розміром 0,46 га.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9, яка була спадкоємцем майна ОСОБА_8, померла. Спадкоємцями майна померлої є відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирськрї області від 11 жовтня 2013 року проведений поділ жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 між сторонами, з виділенням позивачам в натурі 2/3 частини будинку, а відповідачам - 1/3 його частини, відповідно до їх ідеальних часток у спірному домоволодінні.

Рішеннями сесії Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області №№ 601,602 від 23 квітня 2014 року надано дозвіл ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації по передачу кожній у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,1530 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,0830 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,0700 га, що розташована по АДРЕСА_1, виходячи із розміру земельної ділянки, яка закріплена за даним домоволодінням в розмірі 0,46 га.

Відповідно до висновків земельно-технічної експертиза № 50Е/15 від 19.05.2015р. щодо розподілу земельної ділянки за даною садибою, було встановлено, що загальна площа земельної ділянки становить 0,3545 га.

Згідно ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Частиною 4 ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо такі порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними (ст.106 ЗК України).

Відповідно до ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Аналізуючи вказані норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що встановлення меж земельної ділянки або їх відновлення (у разі попереднього їх встановлення) можливе між суміжними землекористувачами.

Разом з тим, як було встановлено під час розгляду справи, позивачі та відповідачі є співвласниками одного житлового будинку і їх частки визначені, а тому відповідно до положень ст.381 ЦК ст.ст.86-88 ЗК земельна ділянка, яка закріплена за цим будинком, перебуває у їх спільному користуванні. Попередній власник права власності на спірну ділянку не мала. Отже, в даному випадку сторони не є суміжними землекористувачами до поділу цієї земельної ділянки в натурі між ними як спільними землекористувачами, оскільки не є власниками окремих будинків, а їх право на землю залежить від розміру їх частки в спільному будинку по АДРЕСА_1.

Крім того, керуючись положеннями ст.ст. 12, 106, 107, 158 ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», колегія суддів враховує, що земельно-кадастрова документація на земельну ділянку площею 0,46 га не оформлена, рішення з приводу встановлення меж органом місцевого самоврядування не приймалось і сторонами питання щодо внесення змін у відповідне рішення сільської ради для усунення протиріччя щодо розміру земельної ділянки не вирішувалось.

На час розгляду спору про визначення межі між земельними ділянками суміжних землекористувачів сторони, як співвласники житлового будинку АДРЕСА_1, поділ земельної ділянки площею 0,46 га, закріпленою за садибою, не проводили і порядок користування не встановлювали, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Оскільки проведена за клопотанням відповідача експертиза по встановленню порядку користування не стосується предмету та підстав позову, витрати на її проведення не підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення межі між земельними ділянками спільних суміжних землекористувачів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: