АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретаря Лук'янишиної М.В.

за участю: ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" - Буздуги Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа - управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового будинку, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит", ОСОБА_1, треті особи: служба у справах дітей Чернівецької міської ради, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору іпотеки недійсним, скасування запису про реєстрацію у державному реєстрі іпотек договору іпотеки та запису про обтяження нерухомого майна, за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит" та ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року публічне акціонерне товариство „Банк „Фінанси та Кредит" (далі - ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку.

------------------------------------------------------------------------------------------------------

22ц - 82/15 головуючий у 1-й інстанції Богдан С.І.

категорія 19/27 суддя-доповідач Міцней В.Ф.

Вказувало на те, що 27 лютого 2008 року між банком та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір № 306/08-К21 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 789000 грн зі сплатою 18 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення - 26 лютого 2023 року.

Додатковою угодою № 2 від 29 квітня 2008 року внесено зміни до кредитного договору, а саме збільшено процентну ставку до 18,5 %.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 4 березня 2008 року між банком та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 306/08-К21, за яким відповідачка передала в іпотеку житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,10 га, призначену для обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 17 квітня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 1621825 грн 47 коп, яка складається з непогашеної суми кредиту - 530303 грн 43 коп, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 159480 грн 55 коп, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором - 932041 грн 49 коп.

В рахунок погашення вказаної заборгованості банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок, земельну ділянку) шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження та виселити відповідачів з житлового будинку.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 подав в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит", ОСОБА_1 зустрічний позов, в якому просив визнати недійсним договір іпотеки від 4 березня 2008 року, скасувати запис про реєстрацію у державному реєстрі іпотек договору іпотеки та запис про обтяження нерухомого майна.

Посилався на те, що вказаний договір порушує права малолітньої ОСОБА_5, яка на момент укладення цього договору проживала у спірному будинку та у відповідності до ст.156 ЖК України набула право користування ним і при укладенні оспорюваного договору в порушення вимог ст.177 СК України, ст.17 Закону України „Про охорону дитинства", ст.12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" не було надано згоди органу опіки і піклування.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2014 року первісний позов задоволено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 306/08-К21 від 27 лютого 2008 року в розмірі 1621825 грн 47 коп звернуто стягнення на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,10 га, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд шляхом продажу цього нерухомого майна ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності, а також з наданням ПАТ „Банк „Фінанси та

Кредит" можливості здійснювати всі передбачені нормативно-правовими актами дії, необхідні для продажу предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 з вказаного будинку. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" просить змінити рішення суду в частині визначення способу реалізації предмета іпотеки, а саме, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, але визначив спосіб його реалізації не шляхом проведення прилюдних торгів як просив позивач, а шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України „Про іпотеку", і тим самим вийшов за межі позовних вимог.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах малолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та задовольнити його зустрічний позов.

Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, рішення суду в частині виселення відповідачів з житлового будинку підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає зміні, а в решті - залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом, 27 лютого 2008 року між ВАТ „Банк „Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит", та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір № 306/08-К21 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, за яким остання отримала кредит в розмірі 789000 грн зі сплатою 18 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення - 26 лютого 2023 року.

Додатковою угодою № 2 від 29 квітня 2008 року, укладеною між банком та ОСОБА_1, внесено зміни до вказаного договору, а саме збільшено процентну ставку до 18,5 %.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 4 березня 2008 року ВАТ „Банк „Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,10 га, призначену для обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 17 квітня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 1621825 грн 47 коп, яка складається з непогашеної суми кредиту - 530303 грн 43 коп, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 159480 грн 55 коп, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором - 932041 грн 49 коп.

Відповідно до ст.ст. 572, 589 ЦК України у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека (ч.1 ст. 575 ЦК України).

Згідно зі ст.33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Договором іпотеки від 4 березня 2008 року передбачено право позивача звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору (п.п.4.2. - 4.3.).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції визначив спосіб його реалізації шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України „Про іпотеку", хоча позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Згідно зі ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.4.2. договору іпотеки від 4 березня 2008 року іпотекодержатель має право вибору порядку та способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Окрім того, суд першої інстанції не зазначив в резолютивній частині рішення початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації та всі складові загального розміру вимог.

Статтею 39 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; заходи щодо збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У п.42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про судову практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України „Про іпотеку", так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

Згідно з ч.6 ст.38 Закону України „Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Разом з тим, висновок суду щодо задоволення вимоги банку про виселення відповідачів із житлового будинку, який передано в іпотеку, є передчасним.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.40 Закону України „Про іпотеку", ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців за винятком наймача та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

З аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що на момент звернення ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" до суду з вимогою про виселення відповідачів його права не були порушені останніми.

Наявність письмової вимоги про звільнення житлового приміщення є обов'язковою умовою при задоволенні позову про виселення із іпотечного житла.

Вимога банку від 6 травня 2012 року, адресована відповідачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, не є повідомленням про їх виселення у розумінні ч. 1 ст.40 Закону України „Про іпотеку", оскільки в той же день банк надіслав лист ОСОБА_1, у якому йдеться про те, що у разі неповернення заборгованості за кредитним договором протягом 30 днів, банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 16-17), тобто на момент направлення цієї вимоги банк не звернув стягнення на предмет іпотеки, а, відтак, така вимога не може вважатися повідомленням про виселення із іпотечного житла.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання договору іпотеки недійсним.

За змістом ст.177 СК України, ст.17 Закону України „Про охорону дитинства", ст.12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2007 року, зареєстрованого в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 16 січня 2008 року, є власником житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1.

При укладенні оспорюваного договору іпотеки ОСОБА_1 надала приватному нотаріусу заяву про відсутність права дітей на вказаний житловий будинок та довідку КЖРЕП № 5 м. Чернівці від 24 грудня 2007 року, яка містить відомості лише про її та ОСОБА_2 реєстрацію у цьому будинку (а.с.93-94).

У п. 5.4. договору іпотеки також зазначено, що членів сім'ї - дітей, які б мали право користування спірним будинком, немає (а.с.14).

Відповідно до довідки КЖРЕП № 5 м. Чернівці від 22 липня 2014 року донька ОСОБА_1 - ОСОБА_5 зареєстрована у вказаному будинку з 7 лютого 2011 року (а.с.31).

Посилання апелянта на те, що малолітня ОСОБА_5 на момент укладення договору іпотеки проживала у спірному будинку, є необґрунтованим.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте належних і допустимих доказів на підтвердження того, чи мала дитина право користування предметом іпотеки на момент укладення оспорюваного договору, суду не надано.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що у відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині виселення відповідачів з житлового будинку підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги, а в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає зміні. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314 ЦПК України , колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит" задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки змінити.

Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №306/08-К21 від 27 лютого 2008 року в розмірі 1621825 грн 47 коп, яка складається з непогашеної суми кредиту - 530303 грн 43 коп, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 159480 грн 55 коп, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором - 932041 грн 49 коп, звернути стягнення на користь публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит" на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок загальною площею 90 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 на праві власності, на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :12:003:0002, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2014 року в частині виселення відповідачів з житлового будинку скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про виселення з житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1, відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: