Провадження № 22-ц/780/2139/15 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 47 16.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - приватне науково-виробниче підприємство «Синапс», про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину квартири за кожним в порядку її поділу, а також зобов'язати її сплатити на розрахунковий рахунок ПНВП «Синапс» половину заборгованості ОСОБА_2 в розмірі 9135,73 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 1997 ріку вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого у 2007 році ними за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1, яка є їхньою спільною сумісною власністю.

З червня 2014 року сторони фактично припинили проживати разом як подружжя, в зв»язку з чим позивач і звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири загальною площею 65,4 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири загальною площею 65,4 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про часткове задоволення позову шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на 2935/10000 частин квартири, а за ним - права власності на 7065/10000 частин спірної квартири.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 жовтня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис за № 1560 (а.с.9).

26 грудня 2003 року між ЗАТ «Укржитлокомплекс» та ОСОБА_2 укладено інвестиційний договір №17-03/І-В про інвестування будівництва житла чи іншого об'єкта нерухомості.

20 лютого 2007 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

01 березня 2007 року право власності ОСОБА_2 зареєстровано в Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом НОМЕР_2 від 01 березня 2007 року з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.13).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі вищенаведеної правової норми, зважаючи на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 набута сторонами за час шлюбу, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про визнання квартири спільною сумісною власністю сторін.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку.

Виходячи зі змісту вищенаведеної правової норми, правильним є і висновок суду першої інстанції про поділ спірної квартири шляхом визнання за сторонами права власності на неї в рівних частках, по ?.

Доводи апеляційної скарги про зміну розміру часток сторін у праві власності колегією суддів відхиляються, оскільки підстави для зміни розміру часток подружжя у праві спільної сумісної власності, визначені ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України, в справі відсутні і відповідачем їхня наявність не доведена.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: