Номер провадження: 22-ц/785/586/15
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") про визнання заборгованості спільним боргом подружжя та стягнення коштів в порядку регресу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 (в інтересах ОСОБА_3) на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року,

встановила:

05 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (третя особа ПАТ "УкрСиббанк") про визнання заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16 квітня 2007 року, що був укладений між ОСОБА_3 та АКБ "УКРСИББАНК" спільним боргом подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Стягнення з відповідача на користь позивача 280 995,11 гривень та 129 590,67 гривень, а також судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 послався на те, що він з відповідачем перебував у шлюбі з 18 грудня 2004 року по 14 серпня 2007 року.

Між позивачем та АКБ "УКРСИББАНК" був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 від 16 квітня 2007 року, за яким позивачу надано споживчий кредит у сумі 75 000 доларів США (378 750 гривень по курсу на день укладання договору) з кінцевим строком повернення - 16 квітня 2017 року та сплатою річних 13,50 %.

Рішення про укладення договору кредиту прийнято спільно з відповідачем, що підтверджується договором поруки укладеним відповідачем з АКБ "УКРСИББАНК" №108051 від 16 квітня 2007 року. Кредит був взятий з метою поліпшення житлових умов сім'ї, а саме купівлі квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року, яке набрало законної сили 08 квітня 2011 року, квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя та проведено поділ спільного сумісного майна подружжя.

Вищевказаним рішенням встановлена обставина, що кредит укладався в інтересах сім'ї, а тому ОСОБА_4 повинна відповідати солідарно з позивачем по зобов'язанню, що виникло на підставі кредитного договору.

Шлюб між сторонами розірвано 14 серпня 2007 року, у зв'язку з чим відповідач має відшкодувати позивачу половину коштів, сплачених останнім на рахунок погашення кредиту в період з 13 липня 2007 року по теперішній час.

В даний час в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа №523/1490/13-ц за позовом АКБ "УКРСИББАНК" до позивача та відповідача про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Згідно розрахунку банку, в період з 14 серпня 2007 року по 03 січня 2013 року позивачем було сплачено в рахунок погашення кредиту - 35 155,15 доларів США "тіла" кредиту та 32 426,03 доларів США за відсотками. Враховуючи рівність часток майна подружжя, відповідач має сплатити позивачу, в порядку регресу, 17 577,58 доларів США (1/2 від сплачених коштів за погашення заборгованості по "тілу" кредиту) та 16 213,02 доларів США (1/2 від сплачених коштів за погашення заборгованості по відсоткам). Судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні:

- позивач підтримав позовні вимоги;

- відповідач в судове засідання не з'явилась.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року в позовних вимогах ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 квітня 2014 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року скасовано.

Ухвалено по справі рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму сплачених коштів по кредитному договору №0 від 16 квітня 2007 року - 1/2 частину сплаченого тіла кредиту в сумі 156329 грн. та 1/2 частину сплачених процентів за користування кредитом у сумі 182942 грн. 65 коп. В решті позивні вимоги залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1190 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 09 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 (в інтересах ОСОБА_3.) просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаного позову, суд першої інстанції на підставі ст.ст. 60, 61, 65, 70 СК України, роз'яснень викладених в Постанові №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", обґрунтовано виходив з наступного.

Позивач та відповідач перебували в шлюбі з 18 грудня 2004 року по 14 серпня 2007 року (а.с. 06, 07).

Між позивачем та АКІБ "УкрСиббанк" 16 квітня 2007 року укладений договір про надання споживчого кредиту №0 від 16 квітня 2007 року, за яким позивачу надано споживчий кредит у сумі 75 000 доларів США (378 750 гривень по курсу на день укладання договору) з кінцевим строком повернення: 16 квітня 2017 року та сплатою річних 13,50 % (а.с. 08-13).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року, яке набрало законної сили 08 квітня 2011 року, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання, визнання спільним майном та поділ сумісного майна подружжя - позов задоволено повністю.

Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю сторонами з червня 2002 року по 18 грудня 2004 року, визнано спільним та поділено між сторонами майно та грошові кошти, що знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_2 в АКІБ "УкрСиббанк" (а.с. 44-45).

Оскільки, позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності заборгованості, яку він просить визнати спільною, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

З роз'яснень викладених в п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 8 квітня 2011 року, задоволено позов ОСОБА_4 та встановлено факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з червня місяця 2002 року до 18 грудня 2004 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступне майно: нежитлове приміщення квартири АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_1; автомобіль Камаз-54112; грошові кошти, що знаходяться на депозиті "Вклад з виплатою відсотків в кінці строку" по договору № 42261 в національній валюті, укладеному 16 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСибБанк".

Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення квартири АДРЕСА_2 та грошові кошти, що знаходяться на депозиті "Вклад з виплатою відсотків в кінці строку" по договору № 42261 в національній валюті, укладеному 16 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСибБанк".

Залишено в особистій власності ОСОБА_3 нежитлове приміщення офісу у будинку АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_1, та автомобіль Камаз-54112, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

При цьому, судами встановлено, що наявність договору про надання споживчого кредиту від 16 квітня 2007 року в розмірі 378750 грн. не дає підстав вважати, що саме ці грошові кошти були використані для придбання цінних паперів за договором купівлі продажу від 18 квітня 2007 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також, згідно зі ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Така порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового), а не правочином щодо розпорядження майном, належним поручителю; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а тому до таких правовідносин норми ст. 65 СК України не застосовуються.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 (в інтересах ОСОБА_3) - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") про визнання заборгованості спільним боргом подружжя та стягнення коштів в порядку регресу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко