Справа № 752/6803/14-ц
Провадження №: 2/752/1140/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Бродюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

13.05.2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що вона і відповідач є мешканцями сусідніх квартир у приватному будинку АДРЕСА_1. Починаючи з 2013 року, відповідач почав висувати претензії стосовно користування земельною ділянкою, з приводу чого виникали суперечки та скандали, в процесі яких відповідачем висловлювались на її адресу образи та погрози. Уже з жовтня 2013 року, відповідач почав систематично руйнувати паркан, який відділяє її земельну ділянку від ділянки відповідача, з приводу чого вона неодноразово зверталась до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Факти систематичного пошкодження відповідачем належного їй майна підтверджуються матеріалами перевірок, проведених Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві. Систематичне руйнування паркану призвело до його фактичного знищення. Вартість відновлювального ремонту паркана становить 1608 грн. 10 коп., що є майновою шкодою завданою їй діями відповідача, яка для неї пенсіонерки та інваліда 2 групи, є значною.

Також позивач послалася на те, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, викликаних відчуттям беззахисності, безпорадності, приниженості перед цинічною, зухвалою поведінкою ОСОБА_2, який дозволяє собі завдавати шкоди майну сусіда - жінки, якій він за віком в онуки годиться і при цьому ображати, і принижувати її. Кожного разу, після чергового пошкодження паркану, вона самотужки, як могла, відновлювала паркан, але відповідач знову і знову його руйнував, чим кожного разу завдавав мені душевних страждань. Стверджувала, що завдана їй моральна шкода також полягає у тривалому нервовому напруженні, викликаному очікуванням чергових зухвалих вчинків відповідача, у витраті часу та фізичних сил на відновлення зруйнованого паркану, на походи до райвідділу міліції і таке інше.

Просила стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на її користь 1068 грн. 10 коп. на відшкодування майнової шкоди та 1500 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги тільки в частині відшкодування їй завданої відповідачем ОСОБА_2 моральної шкоди.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вона є власником квартири НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1. Однак за даними технічного паспорту на садибу АДРЕСА_1 її квартирі присвоєно НОМЕР_3. Відповідач не є власником квартири в якій він фактично проживає. З 2013 року ОСОБА_2 став пред»являти їй претензії щодо користування земельною ділянкою на якій розташований будинок АДРЕСА_1 та провокував конфліктні ситуації. Паркан, який був встановлений у дворі садиби, розмежовував земельні ділянки, які перебували у користуванні власників квартир. Зазначений паркан був встановлений задовго до того, як у будинку поселився відповідач, інші співвласники не заперечували з приводу встановлення паркану. Крім того пояснила, що 21.01.2015 року судом було визнано мирову угоду укладену між нею, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якою визначено порядок користування земельною ділянкою на якій розташований будинок АДРЕСА_1 між власниками квартир цього ж будинку. Посилаючись на те, що поведінка відповідача щодо знесення паркану була протиправною, з цього приводу вона мала душевні страждання, змушена була звертатися до правоохоронних органів, що додатково завдавало їй душевних страждань, просила відшкодувати завдану їй морельну шкоду грошовою компенсацією у розмірі 1 500, 00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач також пояснив суду, що він зареєстрований та проживає у квартирі НОМЕР_3 будинку АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_5. За згодою останніх він проживає у квартирі, несе витрати по оплаті комунальних послуг та утриманню частини будинку. Між власниками квартир будинку АДРЕСА_1 претензії щодо користування земельною ділянкою існували з 1994 року. Визнав, що на момент, коли він став фактично проживати у квартирі зазначеного будинку, то паркан уже був встановлений, однак через нього він мав можливість проходити до квартири в якій він проживав, а з 2012 року позивач загромождала прохід і він зі згоди власника квартири, в якій проживає, застосувавши фізичну силу зніс паркан, переставивши його в інше місце. З цього приводу між ним та ОСОБА_1 мали місце конфлікти, вони зверталися до правоохоронних органів, які за результатами перевірок рекомендували звернутися до суду. Судом визнано мирову угоду з приводу використання власниками квартир зазначеного будинку земельної ділянки, а тому вважає, що він своїми діями не завдавав моральної шкоди ОСОБА_1, а саме остання провокувала конфліктні ситуації та ображала його.

Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а правилами зазначеної статті встановлено, що не підлягають доказуванню обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі та встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як видно зі змісту ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2015 року про визнання мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, ОСОБА_4 є власником квартири НОМЕР_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 власниками квартири НОМЕР_3, а ОСОБА_1 є власником квартири НОМЕР_2, що у будинку АДРЕСА_1.

Зазначеною ухвалою суду від 21.01.2015 року судом визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_7 щодо користування земельною ділянкою за адресою - АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у квартирі НОМЕР_3 за адресою - АДРЕСА_1.

Відповідач визнав у судовому засіданні, що він фактично поселився у квартиі першій зазначеного будинку приблизно 4 - 6 років назад, а на час коли він поселився у дворі будинку був паркан. Приблизно 2012 року позивач створювала перешкоди користуватися встановленим парканом для користування земельною ділянкою, а тому він застосувавши фізичну силу переніс паркан в інше місце.

Відповідно до правил ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного) , будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що паркан, який був знесений відповідачем був встановлений позивачем ще у 2002 - 2003 роках, питання щодо його знесення у встановленому законом порядку власниками квартир будинку АДРЕСА_1 не порушувалося, а питання щодо визначення порядку користування земельною ділянкою на якій розташований зазначений будинок було порушено власниками квартир у 2014 році та вирішено визнанням мирової угоди 21.01.2015 року.

Наразі, суд приходить до висновку, що дії відповідача з приводу знесення паркану були протиправними.

Відповідно до ст. 23 ЦК України , моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За правилами ст. 1167 цього Кодексу, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Звертаючись в суд з позовом, позивач стверджувала, що діями відповідача їй була завдано моральних страждань, оскільки поведінка останнього була протиправною, вона змушена була неодноразово звертатися до правоохоронних органів з приводу чого нервувалася.

З огляду на викладене, врахувавши всі обставини справи, а саме те, що знесений відповідачем паркан був встановлений позивачем, як власником однієї з квартир будинку, розташованого на земельній ділянці з приводу користування якою між сторонами у справі виник спір, інші власники квартир не порушували питання щодо його знесення, то спір, який виник між позивачем, яка була власником однієї з квартир та відповідачем, який був тільки користувачем іншої з квартир будинку мав негативний вплив на психологічний стан ОСОБА_1 та завдав їй моральних страждань.

Приймаючи до уваги, що спір між сторонами у справі тривав з 2012 року, а питання щодо порядку користування земельною ділянкою порушено тільки у 2014 році, то суд приходить до висновку, що страждання позивача тривали значний період часу, а відтак мають бути компенсовані грошовою сумою у розмірі 500, 00 грн.

За правилами ст. 88 ЦПК України, судовий збір за розгляд справи судом стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач була звільнена від таких витрат при зверненні в суд з позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23,377,1167,386 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,88,208,213,218 ЦПК України суд -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500 (п»ятсот) грн. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Плахотнюк К.Г.