Провадження № 22-ц/783/2371/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря Глинського О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Відділ реєстрації актів цивільного стану Галицького району Львівського міського управління юстиції, Галицького районного відділу Державної міграційної служби України у м. Львові, Першої Львівської державної нотаріальної контори, про встановлення факту родинних зв`язків між фізичними особами з метою отримання спадщини,-

встановила:

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 січня 2015 року в задоволені вказаному вище позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач, просить його скасувати й ухвалити нове, яким її вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення є необ'єктивним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що суд послався на довідку про лікування ОСОБА_9 в психіатричній лікарні, хоча зазначена довідка не може служити доказом у справі на підтвердження або спростування того факту, що позивачка є або не є дочкою останнього; у справі не було проведено попереднього судового засідання, суд зазначає, що в судове засідання з'являлася відповідач ОСОБА_10, хоча за даними апелянта вона перебувала за кордоном; суд належним чином не повідомляв ОСОБА_5 про час та місце судового засідання та ухвалив рішення у справі у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, , відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (мати позивачки) перебували в шлюбі до 28 серпня 1991 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 28 серпня 1991 року (а.с.5).

Відповідно до копії свідоцтва про народження позивачки, яке видане 09 березня 1995 року, позивачка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто після спливу більш як трьох років після розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_11, і її батьками записані - ОСОБА_12 та ОСОБА_11 (а.с.4).

Як встановлено в судовому засіданні апеляційної інстанції, що підтвердила як свідок мати позивачки - ОСОБА_11, батько позивачки записаний з її слів.

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 06 грудня 2013 р. підтверджується факт одруження ОСОБА_9 з іншою жінкою, а саме ОСОБА_13 17 липня 2001 року (а.с.49).

Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства серії НОМЕР_5 від 21 червня 2003 р. та свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07 грудня 2013 року, батьком ОСОБА_10 є ОСОБА_9 (а.с.46-48).

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується факт смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 КпШС. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 р., розглядається судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 13 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Стаття 53 КпШС України, яка була чинною на час народження позивачки, передбачала, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи запису актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України (на норму якої посилалась позивач та якою керувався суд при вирішенні спору), істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. Відтак, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

В матеріалах справи немає, а позивачем не представлено доказів на ствердження спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю позивачки та ОСОБА_9 до народження позивачки, або спільне виховання чи її утримання ними, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_9 батьківства щодо позивачки.

Посилання позивачки на довідку з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію, яка видана ЛКП «Снопківське» 26.06.2014 р. як на підтвердження нею обставин, не може свідчити про те, що ОСОБА_9 був її батьком.

Оскільки розглядаючи зазначений спір районний суд невірно застосував до спірних правовідносин норми СК України щодо встановлення батьківства відносно позивачки, яка народилась у ІНФОРМАЦІЯ_1, доказів на ствердження спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю позивачки та ОСОБА_9 до народження позивачки, або спільне виховання чи її утримання ними, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_9 батьківства щодо позивачки в справі немає, а позивачкою не доведено, відтак рішення районного суду підлягає до скасування з ухваленням нового про відмову у задоволені вимог із зазначених вище підстав.

Посилання апелянта на порушення судом норм ЦПК, а саме, що у справі не було проведено попереднього судового засідання, що суд зазначав при відкладені розгляду справи, що в судове засідання з'являлася відповідач ОСОБА_10, хоча за її даними (апелянта) ОСОБА_10 перебувала за кордоном; що суд належним чином не повідомляв ОСОБА_5 про час та місце судового засідання та ухвалив рішення у справі у його відсутності, не може бути підставою для скасування рішення та ухвалення рішення про задоволення її вимог, оскільки зазначене не впливає на підтвердження вимог позивача для задоволення її позову.

Крім того, на етапі підготовки справи до судового розгляду суддя згідно ЦПК України може призначити попереднє судове засідання. Таке засідання не пов'язане з розглядом і вирішенням справи по суті; будь-яких доказів на підтвердження того факту, що в довідках, які складені секретарем судових засідань і якими зафіксовано факти про те, що судові засідання не відбулись із-за перебуванням головуючого на лікарняному, а в іншому випадку у зв'язку зайнятістю головуючого в іншому судовому процесі, та те, що в судове засідання з'являлася учасник процесу ОСОБА_10, не представлено та зазначене не несе правового навантаження на розгляд справи по суті (а.с.20, 30); щодо винесення рішення у відсутності відповідача ОСОБА_5, то останній не оскаржує рішення, а позивач-апелянт не наділена повноваженнями діяти від його імені.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 січня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволені вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.