УХВАЛАІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального закладу охорони здоров'я Коростишівської центральної районної лікарні ім. Д.І. Потєхіна про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 01 травня 2012 року наказом № 245-к від 30 квітня 2012 року її було прийнято за основним місцем роботи до відповідача лікарем офтальмологом стаціонару на 0,5 ставки.

03 травня 2012 року до указаного наказу було внесено зміни наказом № 246-к в частині прийняття її на роботу лікарем офтальмологом стажистом на тих самих умовах, а також наказом № 245-к відповідно до положень ст. 43-1 КЗпП України було звільнено ОСОБА_5, яка займала на той час посаду лікаря офтальмолога стаціонару за сумісництвом.

23 травня 2012 року її ознайомили з наказом від 22 травня 2013 року № 140 «Про відміну наказів № 245-к від 30 квітня 2012 року та № 246-к від 03 травня 2012 року», яким відповідач фактично відмінив прийняття на роботу і відбулось звільнення.

24 травня 2012 року їй було вручено копію наказу від 24 травня 2012 року № 147 «Про звільнення з роботи лікаря ОСОБА_4», відповідно до якого відбулось повторне звільнення на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із поновленням на роботі ОСОБА_5

Враховуючи наведене, ОСОБА_6 просила скасувати наказ комунального закладу охорони здоров'я Коростишівської центральної районної лікарні ім. Д.І. Потєхіна від 22 травня 2012 року № 140 «Про відміну наказів № 245-к від 30 квітня 2012 року і № 246-к від 03 травня 2012 року» та наказ № 147 від 24 травня 2012 року про звільнення її з роботи, поновити її на посаді лікаря офтальмолога стажиста стаціонару комунального закладу охорони здоров'я Коростишівської центральної районної лікарні ім. Д.І. Потєхіна з 22 травня 2012 року на 0,5 ставки, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 травня 2012 року по день поновлення на роботі та 15 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Скасовано наказ комунального закладу охорони здоров'я Коростишівської центральної районної лікарні ім. Д.І. Потєхіна від 22 травня 2012 року № 140 «Про відміну наказів № 245-к від 30 квітня 2012 року і № 246-к від 03 травня 2012 року» та наказ № 147 від 24 травня 2012 року про звільнення позивача з роботи.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді лікаря офтальмолога стажиста стаціонару комунального закладу охорони здоров'я Коростишівської центральної районної лікарні ім. Д.І. Потєхіна з 22 травня 2012 року на 0,5 ставки.

Стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 травня 2012 року по день ухвалення рішення про поновлення на роботі у сумі 1 700 грн 18 коп., а також 15 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки відповідачем визнано повністю позов, а також із того, що рішенням суду не вирішувалися питання про права та обов'язки ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, та не спростовують висновків апеляційного суду і не дають підстав вважати, що ним при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, апеляційний суд з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, рішення апеляційного суду є правильним та законним, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді:А.О. Лесько
В.А. Черненко