АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4283/14 Справа № 208/3285/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
Категорія 52
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді- Колодяжної Н.Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Дніпродзержинський центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів» - про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Заводського райсуду м.Дніпропетровськ від 18 березня 2014р., яким частково задоволено позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи; неврахування наявних доказів.

Задовольняючи позовні вимоги про поновлення на посаді, стягнення заробітку та моральної шкоди, суд 1-ї інстанції вважав недоведеними обставини, що свідчать про вчинення позивачем керівником фізичного виховання- аморального проступку.

Апеляційний суд вважає рішення незаконним, таким, що не відповідає вимогам ст.41ч.1п.3 КЗпПУ, а його висновки такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та наданим доказам.

Судом 1-ї інстанції вірно встановлені обставини щодо роботи позивача у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Дніпродзержинський центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів» на посаді керівника фізичного виховання та звільнення його наказом по підприємству № 69 від 12 квітня 2013р. за п.3ч.1ст.41 КЗпП з 17.04.2013. за скоєння аморального проступку несумісного з продовженням виховної діяльності.

У відповідності до правил ст.16 ЦК- щодо способів захисту прав та інтересів особи- даний наказ, як того вимагає закон, позивачем у позовному порядку не оспорений.

В той же час, наказ винесено згідно вимог ст.ст.41п.3, 43, 147, 148, 149 КЗпПУ. При цьому, сам по собі факт відсутності письмового пояснення особи щодо проступку не може бути підставою для задоволення позову про поновлення на роботі.

В той же час, висновок районного суду про те, що факту аморального проступку з боку позивача не було, посилання суду при цьому на Закон «Про звернення громадян», який не має відношення до трудових правовідносин,- протирічать багаточисленним доказам, що містяться у справі, дійсно наявним обставинам справи та вимогам закону.

Згідно п.5 Посадової інструкції керівника фізичного виховання позивач несе відповідальність за життя і здоров*я учнів під час навчального процесу, порушення прав і свободи учнів; за застосування, в тому числі, одноразове, методів виховання, пов*язаних з фізичним чи психічним насиллям над особистістю учня, а також скоєння іншого аморального вчинку; викладач може бути звільнений з посади у відповідності з трудовим законодавством і Законом України «Про освіту».

Із наявних у матеріалах справи доповідних майстрів виробничого навчання, педагогів, заяв учениць, а також допитаних у якості свідків більше 20 осіб, в тому числі, педагогів, учениць Навчального закладу, - вбачається доведеним той факт, що на протязі тривалого часу позивач вчиняв некоректні, непристойні, принизливі дії та висловлювання по відношенню до учениць- неповнолітніх дівчат- сиріт, позбавлених батьківського піклування. На проведені з ним раніше бесіди, зауваження, попередження,- не відреагував. Навпаки, у відповідні інстанції став надсилати необґрунтовані скарги.

ОСОБА_3 від 27.03.2013., в ході засідання якої знайшли підтвердження наведені вище обставини, - було прийнято рішення клопотати перед директором Закладу про звільнення ОСОБА_2 з посади керівника фізичного виховання за скоєння аморального проступку несумісного з продовженням виховної діяльності.

Профспілковим комітетом 08.04.2013. було вирішено дати згоду на звільнення позивача за п.3ч.1 ст.41 КЗпПУ.

За нормами Конституції України - ч.1, 2 ст.28 кожен має право на повагу до його гідності та не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.

Відповідно до ч.1 ст.51 Закону України «Про освіту» - учні мають гарантоване Державою право на захист від дій педагогічних працівників, які порушують права або принижують їх честь та гідність.

Статею 56 Закону передбачено, що педагогічні працівники зобов*язані додержуватись педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини, учня, захищати дітей від будь-яких форм фізичного або психологічного насильства.

Згідно ст.54ч.1 Закону педагогічною діяльністю можуть займатись особи лише з високими моральними якостями.

Усі перелічені обставини, докази, вимоги Закону суд 1-ї інстанції не взяв до уваги та не дав їм належну оцінку, зробив висновки, що не відповідають дійсним обставинам, а тому його висновки про незаконність звільнення позивача та спричинення йому, тим самим, моральної шкоди,- протирічать встановленим фактам і доказам.

Враховуючи доведеність вини позивача, суд не мав підстав для поновлення його на попередній роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

Рішення, з огляду на викладене, як незаконне згідно вимог ст.309пп.3,4 ЦПКУ підлягає скасуванню, а новим рішенням позов залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ч.1,п.3,4 ЦПК України, апеляційний с у д -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу Державного професійно-технічного навчального закладу «Дніпродзержинський центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинськ від 18 березня 2014 р. скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Дніпродзержинський центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів» - про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку у 20-денний строк.

С У Д Д І