Провадження № 2/537/406/2015
Справа № 537/493/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2015 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Демиденка І. О.,

при секретарі - Уткіні О.О.,

за участю адвоката Олійник Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Кременчуцької міської ради м. Кременчука, за участю третіх осіб: Управління земельних ресурсів виконкому Кременчуцької міської ради, Управління містобудування та архітектури виконкому Кременчуцької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_2 з позовною заявою, відповідно до якої, просив суд визнати за ним ОСОБА_2, право власності на гараж АДРЕСА_1.

В обґрунтування зазначених вимог вказав, що він починаючи з 28.06.1990 року користується гаражем АДРЕСА_1 відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області від 28.06.1990 р. № 496 та посвідчення № 835, зареєстроване в міськгосподарстві № 991 від 06.07.1990 року на право володіння гаражем. У зв'язку з впровадженням з 01 січня 2013 року в України системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав проводиться органами державної реєстрації прав - структурними підрозділами територіальних органів Міністерства юстиції. А тому оформити право власності на вище вказаній гараж в органах місцевого самоврядування не вбачається можливим. Відповідно до законодавства, яке діяло на той час, нерухоме майно виконавчим комітетом було передано у його володіння, а на даний час згідно вимог чинного законодавства зареєструвати право власності в даному випадку механізму немає, а тому він змушений звернутися до суду за захистом свої прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник Олійник Л. М. позов підтримали в мотивів у ньому вказаних, просили позов задовольнити.

Відповідач Кременчуцька міська рада м. Кременчука Полтавської області свого представника в судове засідання не направила, надала до суду заяву відповідно до якої, просила розгляд справи проводити без участі представника, не вбачаючи підстав для заперечення стосовно задоволення вимог ОСОБА_2

Треті особи Управління земельний ресурсів виконкому Кременчуцької міської ради м. Кременчука та Управління архітектури та містобудування виконкому Кременчуцької міської ради м. Кременчука в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з'ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши думку сторін по справі, приходить до наступного:

Судом встановлено, що громадянину ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області № 496 від 28.06.1990 року передано у володіння гараж АДРЕСА_1, що підтверджується світлокопією рішення.

На підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області № 496 від 28.06.1990 року ОСОБА_2 було видано посвідчення № 835 на право володіння гаражем АДРЕСА_1 для стоянки автомобіля, мотоцикла зареєстроване в міськгосподарстві за № 991 від 06.07.1990 року , що підтверджується світлокопією посвідчення.

Згідно довідки Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації № 61/686 від 24.02.2015 року, зазначено, що за даними архівного обліку станом на 28.12.12 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

В судовому засіданні встановлено, що на час ухвалення рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області № 496 від 28.06.1990 року діяли норми Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 № 1540-VI.

Відповідно ст. 100 ЦК Української РСР, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Тобто, відповідно до норм ЦК Української РСР, г араж АДРЕСА_1 не міг перебувати у приватній власності, а передавався громадянину ОСОБА_2 тільки у володіння та користування, , які є складовими права приватної власності.

В судовому засіданні встановлено, що на час ухвалення рішення суд, рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області № 496 від 28.06.1990 року не втратило чинність та не було скасоване. Позивач на законних підставах заволодів майном та користується ним з 1990 року.

Частино 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.

Статтею 328 ЦК України передбачено, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується, якщо існує перешкода для оформлення права власності у позасудовому порядку.

Частина 4 статті 334 ЦК України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація речових прав проводиться органами державної реєстрації прав - структурними підрозділами територіальних органів Міністерства юстиції.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 на законних підставах заволодів гаражем АДРЕСА_1, та користується ним відкрито та добросовісно з 1990 року, а тому відсутні підстави вважати, що позивач заволодів вище вказаним майном незаконно чи з порушенням вимог чинного законодавства.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до Кременчуцької міської ради м. Кременчука, за участю третіх осіб Управління земельних ресурсів виконкому Кременчуцької міської ради, Управління містобудування та архітектури виконкому Кременчуцької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 212, 213, 215, 209, 218 ЦПК України, ст. ст. 316, 317, 325, 328, 334, 392 ЦК України, Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 № 1540-VI, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Кременчуцької міської ради м. Кременчука, за участю третіх осіб Управління земельних ресурсів виконкому Кременчуцької міської ради, Управління містобудування та архітектури виконкому Кременчуцької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на гараж АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. О. Демиденко

Повний текст рішення виготовлено 24.03.2015 року