РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Мукачево Справа №303/2422/15-ц

2/303/1540/15

Номер рядка стат. звіту 38

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Прокоп Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

до відповідача ОСОБА_4 сільської ради Мукачівського району

треті особи: (1) приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_5

(2) Відділ державної реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області

про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 сільської ради Мукачівського району про встановлення фактів відносно того, що ОСОБА_6, який помер 18.03.2012 року, актовий запис №16 від 19.03.2012 року, складений виконкомом ОСОБА_4 сільської ради Мукачівського району є батьком ОСОБА_1 (дів. ОСОБА_6) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також позов містить вимоги про:

- визнання за ОСОБА_3, права власності на 2/3 частки домоволодіння за адресою с. Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 4, з усіма належними до нього господарськими спорудами та будівлями (надалі Домоволодіння), з яких ? в порядку визначення частки у спільній сумісній власності, набутої у шлюбі з померлим чоловіком ОСОБА_6 та 1/6 частки в порядку спадкування за законом за померлим чоловіком ОСОБА_6, який помер 18.04.2012 року;

- визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частки Домоволодіння, в порядку спадкування за законом за померлим батьком ОСОБА_6, який помер 18.03.2012 року;

- визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частки Домоволодіння, в порядку спадкування за законом за померлим батьком ОСОБА_6, який помер 18.03.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами про те, що після смерті ОСОБА_6, який був чоловіком позивача (3) та батьком позивачів (1), (2) відкрилася спадщина на Домоволодіння. Позивачі після смерті спадкодавця фактично прийняли спадщину, оскільки не заявили відмову від неї та в строк до шести місяців, після його смерті, вступили в управління спадковим майном. Однак, реалізувати їх законні права та інтереси, як спадкоємців, позивачі не мають можливості через відсутність на ім'я померлого правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Крім того, через наявність розбіжностей у написанні імені та по-батькові спадкодавця у правовстановлюючих документах, у позивачів відсутня можливість в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому встановлення родинних відносин між померлим і позивачами (1), (2) надасть можливість визначити черговість спадкування.

В судове засідання позивачі та їх представник не зявилися, натомість подали суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 39, 40, 41). Позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Відповідач та третя особа (1) у судове засідання також не зявилися, натомість подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Вирішення позовних вимог залишили на розсуд суду.

Уповноважений представник третьої особи (2) у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Згідно з положеннями п. 1 частини першої ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5 передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Приймаючи до уваги вищевказані законодавчі приписи справи, суд виходить з того що, у доданих до позовної заяви копіях документів імя та по-батькові померлого батька позивачів (1), (2) ОСОБА_6 зазначені по різному.

Так, згідно з даними свідоцтва про одруження серії VІІІ-УР №201452 від 28.02.1966 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 28 лютого 1966 року у с.Страбичево Мукачівського району, за актовим записом №11 (а.с. 13). Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_9 змінила прізвища на «Іваньо».

Відповідно до свідоцтв про народження серії VІІ-УР №0455356 від 1967 року та серії VІІ-УР №0454065 від 08.08.1968 року, батьками позивачів ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 вказані «Іваньо Юрій Іванович» та «Іваньо Марія Іванівна» (а.с. 13, 14).

Позивач (1) ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 після реєстрації шлюбу із ОСОБА_11, змінила прізвище на «Цифра» (свідоцтво про одруження а.с. 14).

Поряд з цим, у вказаних матеріалах справи міститься копія Свідоцтва про смерть серії І-ФМ №132855 від 19 березня 2012 року, згідно з даними якого прізвище, імя та по-батькові померлого зазначено як «Іваньо Дьордь Яношович» (а.с. 12).

Крім того, із довідки виконкому ОСОБА_4 сільської ради Мукачівського району від 04.03.2015 року вбачається, що прізвище, імя та по-батькові померлого також вказано як «Іваньо Дьордь Яношович», який згідно з даними Погосподарської книги №10, особового рахунку №0460, на день смерті проживав у Домоволодінні разом із своєю дружиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, сином ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6 та донькою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 23).

Отже, вищевказаними документальними доказами підтверджено факт родинних відносин між позивачами (1), (2) із померлим ОСОБА_6, незважаючи на різне написання його прізвища, імені та по-батькові у правовстановлюючих документах.

В свою чергу, Домоволодіння знаходилось у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_6, про що свідчить ксерокопія технічного паспорту від 29.03.2012 року, з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного обєкта нерухомості, до складу якого входить житловий будинок, літ. «А», літня кухня, літ. «В», сарай, літ. «Г», убиральня літ.»Д», колодязь літ. «К» 1969 року побудов, сарай літ. «Е», 1970 року побудови, котельня літ. «Б», 1980 року побудови, гараж, літ. «Є», 1986 року побудови (а.с. 18-22).

В матеріалах справи також наявна довідка виконкому ОСОБА_4 сільської ради Мукачівського району від 2014 року, згідно з даними якої забудовником Домоволодіння являється ОСОБА_6 (а.с. 24).

Як свідчать наявні у справі доказові матеріали (а.с. 16) позивач (1) намагалася вирішити питання щодо оформлення права власності на спадкове майно за батьком в нотаріальному порядку, однак отримала відмову через відсутність правовстановлюючих документів на Домоволодіння (а.с. 16).

З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.

Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.

Поряд з цим, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1222 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За вимогами статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно з вимог статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оцінюючи фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, померлий ОСОБА_6 був чоловіком позивача (3), а позивачам (1), (2) - батьком, що підтверджується їх свідоцтвами про одруження та народження (а.с. 13, 14). Також, позивачі в однозначній мірі є спадкоємцями майнових активів останнього, який був фактичним забудовником та володільцем Домогосподарства. Відомостей про наявність інших спадкоємців за померлим ОСОБА_6 у матеріали справи не містять. В свою чергу, роком забудови дворогосподарства є 1969 рік, тому воно не підлягало обовязковій державній реєстрації. Вказана обставина пояснює фактичну відсутність правовстановлюючих документів на Домоволодіння. Також позивачі, у повній мірі дотрималися і законодавчо визначеного порядку оформлення власності на спадкове майно, а саме звернулися з відповідною заявою до державного нотаріуса, однак отримали відмову, тому їх звернення щодо визнання за ними права власності на спадкове майно підлягає судовому захисту.

Крім того, відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно правової реалізації відносин із спадкування Домоволодіння, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 60, 209, 212-215, 223, 256, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Встановити факт відносно того, що ОСОБА_6, який помер 18.03.2012 року, актовий запис №16 від 19.03.2012 року, складений виконкомом ОСОБА_4 сільської ради Мукачівського району, є батьком ОСОБА_1 (дів. ОСОБА_6) ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий 19.04.1999 року Мукачівським РВ УМВС України в Закарпатській області, с.Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 4).

3. Встановити факт відносно того, що ОСОБА_6, який помер 18.03.2012 року, актовий запис №16 від 19.03.2012 року, складений виконкомом ОСОБА_4 сільської ради Мукачівського району, є батьком ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_2 виданий 08.04.1999 року Мукачівським РВ УМВС України в Закарпатській області, с. Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 4).

4. Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_8, НОМЕР_3 виданий 16.04.1999 року Мукачівським РВ УМВС України в Закарпатській області, с. Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 4, код НОМЕР_4) право власності на 2/3 частки домоволодіння за адресою с.Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 4, з усіма належними до нього господарськими спорудами та будівлями, з яких ? в порядку визначення частки у спільній сумісній власності, набутої у шлюбі з померлим чоловіком ОСОБА_6 та 1/6 частки в порядку спадкування за законом за померлим чоловіком ОСОБА_6.

5. Визнати за ОСОБА_1»ю ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий 19.04.1999 року Мукачівським РВ УМВС України в Закарпатській області, с.Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 4, код НОМЕР_5) право власності на 1/6 частки домоволодіння за адресою с.Страбичево Мукачівського району, вул.Грушевського, 4, з усіма належними до нього господарськими спорудами та будівлями, в порядку спадкування за законом за померлим батьком ОСОБА_6, який помер 18.03.2012 року.

6. Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_2 виданий 08.04.1999 року Мукачівським РВ УМВС України в Закарпатській області, с.Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 4, код НОМЕР_6) право власності на 1/6 частки домоволодіння за адресою с.Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 4, з усіма належними до нього господарськими спорудами та будівлями, в порядку спадкування за законом за померлим батьком ОСОБА_6, який помер 18.03.2012 року.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Кость