УХВАЛА

08 травня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом.

Дослідивши позовну заяву, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а відтак її слід залишити без руху.

Позивач всупереч імперативним вимогам п.4 ч.2 ст.119 ЦПК України не зазначає ціну позову.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову визначається сумою, яка стягується, у позовах про стягнення грошових коштів. Натомість позивач всупереч п.3 ч.2 ст.119 ЦПК України не зазначає зміст позовних вимог, а саме, яку саме суму просить стягнути з відповідача на свою користь.

Також всупереч п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України позивач не зазначає, як того вимагає закон, докази на підтвердження того, що зміни в організації праці і виробництва відповідача не відбулася, що працівники, які виконували «тотожну» із позивачем функцію не були звільнені, що на позивача з боку відповідача здійснювався тиск, погрози, примушування до звільнення за власним бажанням.

Також суд звертає увагу позивача на те, що позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, є неприпустимим з точки зору діючого законодавства звернення до суду із позовом у зв`язку з тим, що дії в даному випадку відповідача «є незрозумілими» для позивача, наприклад, щодо створення департаменту корпоративного банкінгу та транзакційного бізнесу, формулювання «очевидно» певна поведінка співробітників відповідача «схожа» на «прибирання невигідних людей», що позивач «могла б» претендувати, «якби ні…», твердження «виникає запитання - навіщо звільняли співробітників».

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспрюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року)

Позовна заява містить досить широкі посилання на норми різних нормативно-правових актів і практику розгляду трудових спорів, проте процесуальний закон вимагає чіткого викладення обставин на підтвердження своїх позовних вимог із конкретним зазначенням доказів, що їх підтверджують або наведення підстав для звільнення від їх доказвання.

Щодо стягнення моральної шкоди. Так, всупереч положенням п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява не містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує зазначені вимоги, і позивач при їх викладі не зазначає обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначаючи докази, що підтверджують кожну обставину, або зазначаючи підстави згідно конкретних норм ЦПК України про звільнення від їх доказування.

Також пунктом 4 Постанови пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи саме такий розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Натомість позивач цих вимог при заявленні вимоги про стягнення з відповідача суми моральної шкоди також не дотримався.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом двох днів з дня отримання копії ухвали шляхом подачі позовної заяви в новій редакції з урахуванням зазначених судом недоліків.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк