АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Болту новій Л.М.

при секретарі Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Дніпропетровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення орендної плати та зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у розмірі 3 000 грн.

В обґрунтування позивач посилався на те, що між ним та ОСОБА_4 03 лютого 2014 року було укладено договір найму магазину непродовольчих товарів, що розташований за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Калинова, 53К. Того ж дня сторони підписали акт прийому-передачі приміщення магазину і ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 3 000, 00 грн. в якості орендної плати за лютий 2014 року, про що свідчить відповідна розписка.

Згідно умов договору найму ОСОБА_4 зобовязався надати на протязі 15 календарних днів з дати укладення договору відповідні правовстановлюючі документи на обєкт оренди. Договором був передбачений обовязок ОСОБА_4 у разі ненадання правовстановлюючих документів повернути орендну плату.

Для забезпечення повернення грошових коштів у вигляді орендної плати, Договором найму був зафіксований обовязок ОСОБА_4 укласти договір поруки з третьою особою. На виконання цього пункту між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №03-02-14 від 03 лютого 2014 р..

Свої зобов'язання за договором найму щодо надання правовстановлюючих документів ОСОБА_4 не виконав.

ОСОБА_4 позовних вимог не визнав , в заперечення надав зустрічний позов, в якому просив визнати за ним право власності на зазначене вище нерухоме майно, мотивуючи тим , що з придбаних за власні кошти матеріалів, власними силами здійснив реконсрукцію нерухомого майна, а саме, магазину непродовольчих товарів, який розташований за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Калинова буд.53К.

З технічного паспорту від 16.05.2014 р. , наданого ОСОБА_4, зробленого інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 (кваліфікаційний сертифікат відповідного виконання окремих робіт (послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури (технічна інвентаризація обєктів нерухомого майна) серії АЕ №001415, зареєстрованого у реєстрі атестованих осіб 07.02.2013 р. за №1349) вбачаються технічні характеристики нерухомого майна як магазину непродовольчих товарів літ.А-1, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Калинова, 53К, а саме : загальна площа 56,5 кв.м., з яких основна площа 54,6 кв.м .

Технічний стан вище вказаного нежитлового приміщення зазначений у висновку від 18 червня 2014 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), повязаних із створенням обєкта архітектури серії АЕ №000542, зареєстрований у реєстрі 31.07.2012 року за №521), згідно якого вбачається , що будування нежитлового приміщення виконано без порушень, які впливають на експлуатаційні характеристики будівлі, відповідають будівельним, пожарним та санітарним вимогам та воно придатно до подальшої експлуатації.

Рішенням Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Визнано право власності ОСОБА_4 (паспорт серії АК номер 620841, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 16.09.1999 року; мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Набережна ПеремогиАДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на приміщення магазину непродовольчих товарів літ.А-1, загальною площею 56,5 кв.м., основною площею 54,6 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Калинова, 53К.

Визнано право власності ОСОБА_4 (паспорт серії АК номер 620841, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 16.09.1999 року; мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Набережна ПеремогиАДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на приміщення магазину непродовольчих товарів літ.А-1, загальною площею 56,5 кв.м., основною площею 54,6 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 53К таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без додаткових актів введення об'єкта в експлуатацію.

В апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області в інтересах Дніпропетровської міської ради просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. В решті рішення не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції виходив із того, що 03 лютого 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір найму магазину непродовольчих товарів, що розташований за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 53К.

За умовами вищевказаного договору оренди ОСОБА_4 зобовязався надати ОСОБА_2 зазначене приміщення в оренду строком з 03.02.2014 року по 03.05.2014 року, а ОСОБА_2 зобовязався сплачувати орендну плату в розмірі 3 000,00грн. на місяць та повернути приміщення по закінченню строку оренди.

В наступному ОСОБА_2 направив ОСОБА_4 листа , яким повідомляв останнього про розірвання договору оренди та вимагав повернення йому 3000 грн. орендної плати , що ОСОБА_4 не було зроблено і , що стало приводом звернення ОСОБА_2 до суду.

Після вищевикладених подій ОСОБА_4 з придбаних за власні кошти матеріалів, власними силами здійснив реконструкцію нерухомого майна, а саме, магазину непродовольчих товарів, який розташований за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Калинова буд.53К.

Згідно наданого ОСОБА_4 технічного паспорту від 16.05.2014 р. судом першої інстанції були встановлені технічні характеристики нерухомого майна , як магазину непродовольчих товарів літ.А-1, загальною площею 56,5 кв.м., основною площею 54,6 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Калинова, 53К.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення посилався на висновок від 18 червня 2014 року виконаний ФОП ОСОБА_6, в якому визначено технічний стан нежитлового приміщення . Зазначено , що будування нежитлового приміщення виконано без порушень, які впливають на експлуатаційні характеристики будівлі, відповідає будівельним, пожарним та санітарним вимогам та приміщення придатне до подальшої експлуатації.

Задовольняючи зустрічні позовні суд першої інстанції виходив із того , що будь-які претензії, звернення, нарікання чи скарги з приводу обєкту з боку відповідачів, третіх осіб по справі відсутні.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про задоволення зустрічного позову посилався на положення ст.328 ЦК України , якою передбачено, що право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття не встановлена судом.

У відповідності до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу або певним чином затвердженого проекту.

Оскільки згідно ч.3. ст.376 ЦК України право власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути по рішенню суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, яка не була відведена їй для цієї мети, при умові надання земельної ділянки у встановленому порядку під вже збудоване нерухоме майно та оскільки у відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою , зустрічні вимоги підлягають задоволенню.

Однак , з такими висновками погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи , а саме з матеріалів зустрічного позову , позивачем не надано жодних доказів звернення ним , ОСОБА_4, до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про прийняття спірного об'єкту нерухомого майна до експлуатації та до Дніпропетровської міської ради про надання права користування чи власності на земельну ділянку, на якій воно розташовано, та доказів відмови в задоволенні його звернення , а тому відсутній спір про право та необхідність звернення з даним позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене, фізична особа, залучена в якості відповідача за зустрічним позовом, з огляду на заявлені позивачем вимоги, є неналежним відповідачем у справі. Тоді як належні відповідачі - Дніпропетровська міська рада та Державна архітектурно-будівельна інспекція України всупереч вимогам ст. 33 ЦПК України залучені до справи не були.

Окрім того , відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як роз'яснено Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 41 постанови Пленуму №3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» у разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правил про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи нерухоме майно, визнання права власності на яке було предметом зустрічного позову ОСОБА_4, знаходиться на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, а тому відповідно до вимог ст. 114 ЦПК України, вказана справа розглянута Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська з порушенням правил виключної підсудності.

Окрім того відповідно до положень п.п. 2, 3 ст. 331 ЦК України до прийняття нерухомого майна до експлуатації, спірне нерухоме майно не є створеним.

Так , в ч. 2 ст. 331 ЦК України зазначено , що якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як визначено ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ПІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до п. п. 2 п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294 (далі - Положення) Держархбудінспекція України , відповідно до покладених на неї завдань, приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації).

Право власності та користування землею набувається та реалізується в порядку та на підставах, визначених Конституцією України (ст.ст. 13, 14), Земельним кодексом України (ст. 78, 116), а також іншими законами, що видаються відповідно до них (Закон України «Про оренду землі», Цивільний кодекс України).

Відповідно до статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 375 ЦК України виключно власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, (ч. 1.2 ст. 376 ЦК УКраїни).

Отже, враховуючи, що спірне нерухоме майно не введено в експлуатацію в установленому законом порядку та збудовано на земельній ділянці не відведеній для такого будівництва, оскаржуваним судовим рішенням суттєво порушено інтереси Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Дніпропетровської міської ради, які є органами, уповноваженими державою на виконання відповідних функцій в спірних правовідносинах.

Виходячи з наведеного не підлягають задоволенню і вимоги зустрічного позову про державну реєстрацію спірного майна уповноваженим на те органом без додаткових актів введення об'єкта в експлуатацію.

Таким чином, рішення суду в оскаржуваній частині , а саме в частині задоволення зустрічних позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Дніпропетровської міської ради задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2014 скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

- ОСОБА_7