АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 683/2499/14-ц
Провадження № 22-ц/792/243/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Варвус Ю.Д.,

суддів: Заїки В.М., Пастощука М.М.,

при секретарі: Кошельнику В.М.,

за участю: ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання права власності на жилий будинок з господарськими спорудами.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись в суд із зазначеним позовом вказувала, що 28 вересня 1998 року вона без належного оформлення договору купівлі-продажу, під розписку, придбала у ОСОБА_3 жилий будинок з господарськими спорудами біля нього по АДРЕСА_1 та проживає там до цього часу з сім'єю. Вказане домоволодіння ОСОБА_3 успадкувала від рідної сестри ОСОБА_4, яка була спадкоємцем ОСОБА_5, на ім'я якого і досі в Старокостянтинівському БТІ значиться домоволодіння. На час оформлення спадщини вул. Щорса знаходилась у с. Володарівка Старокостянтинівського району, яка повністю увійшла до складу с. Старий Остропіль Старокостянтинівського району. Після продажу будинку ОСОБА_3 виїхала в Республіку Білорусь, де остання проживає в даний час їй не відомо, ніяких зв'язків з ОСОБА_3 їй встановити не вдалося і оформити договір купівлі - _______________________________________________________________________ ________________________

Головуючий у першій інстанції: Андрощук Є.М. Категорія: 2

Доповідач: Варвус Ю.Д.

продажу домоволодіння не має можливості. З часу поселення в будинок нею було проведено газифікацію будинку, капітальний ремонт, однак власності на будинок немає, що перешкоджає повноцінно розпоряджатись будинком, оформити субсидію. Враховуючи викладене, просила визнати її право власності на жилий будинок з господарськими спорудами під №26 по вул. Щорса в с. Старий Остропіль Старокостянтинівського району.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає помилковим висновок суду про те, що до її позову не може бути застосовано норми ст.344 ЦК України щодо набувальної давності.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.227 ЦК України (в редакції Закону 1963 р., що діяла на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітету місцевої Ради.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори 28 вересня 1998 року, ОСОБА_3 стала власником спадкового майна після смерті ОСОБА_4, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 і розташований на земельній ділянці Староостропільської сільської ради. В цей же день, 28 вересня 1998 року, позивачка на підставі усної домовленості з ОСОБА_3 придбала у останньої зазначений житловий будинок з надвірними спорудами без належного оформлення договору купівлі-продажу. Продавцем була надана розписка про продаж їй будинку, та відсутності будь-яких претензій до даного будинку.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 за набувальною давністю, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав, визначених ст. 344 ЦК України, оскільки позивачем не надано належних доказів, які підтверджують добросовісність володіння.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції відповідно до ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та в межах доказів, наданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки позивачем не доведено факту добросовісного володіння спірним будинком.

Водночас, встановлено, що позивачу було відомо про ту обставину, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 вересня 1998 року власником спірного домоволодіння по АДРЕСА_1 Хмельницької області є ОСОБА_3 Саме нею було надано суду копію означеного свідоцтва, яке не зареєстроване в Старокостянтинівському БТІ.

Крім того, як в позовній заяві, так і в судовому засіданні, позивачка стверджувала, що дане домоволодіння нею було придбано у ОСОБА_3 Про дану обставину свідчить розписка ОСОБА_3 від 28 вересня 1998 року.

За вказаних обставин, ОСОБА_1 не могла не знати про відсутність підстав для набуття права власності на спірний будинок та надвірні споруди.

Тому, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для набуття права власності ОСОБА_1 на спірне домоволодіння за набувальною давністю є правильним.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Ю.Д. Варвус