Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді Оніпко О.В., суддів : Собіни І.М., Хилевича С.В.

секретар -Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги відділу ДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції та представника ПАТ "Акцент-Банк"- ПАТ КБ "Приватбанк" Шуліки А.В. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: відділ ДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції про зняття арешту з транспортного засобу.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з"явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25.11.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено: знято арешт з транспортного засобу марки PEUGEOT моделі PARTNER, 2003 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, тип ТЗ вантажний вантажопасажирський, накладений постановою старшого державного виконавця ВДВС Ковельського МРУЮ Найдич Т.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №39641513 від 04.09.2013 р.

У поданій на рішення апеляційній скарзі третьої особи - відділу ДВС Ковельського МРУЮ, старший державний виконавець Найдич Т.О. вказує на його необґрунтованість, незаконність, оскільки судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що 06.12.2013 р. було складено акт опису й арешту майна з вилученням транспортного засобу та передано його на відповідальне зберігання головному державному виконавцеві ВДВС Ковельського МРУЮ Мацюху Д.Ю. З дня затримання транспортного засобу до початку листопада 2014 р., майже рік часу, ні позивач ОСОБА_2, ні боржниця ОСОБА_3. ніяких дій щодо оскарження чи виключення з акту опису й арешту майна не вчиняли, тобто фактично пропущений термін оскарження акту опису й арешту майна, а також постанови про арешт майна боржника, винесеною державним виконавцем.

Вважає, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3. фактично не укладали договір купівлі-продажу, так як ними не дотримано письмової форми правочину, а дана обставина є підтвердженням того, що боржниця мала намір уникнути виконання боргового зобов'язання перед стягувачем ПАТ"Акцент-Банк" ( ПАТ «А-Банк»).

Постанову про арешт майна боржника вважає законною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, а рішення суду 1-ї інстанції винесено з порушенням

_______________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/13736/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Сидорук Є.І.

Провадження № 22-ц/787/253/2015 Суддя-доповідач - Оніпко О.В.

дотримання норм матеріального та процесуального права. Просить рішення скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову щодо скасування постанови про арешт майна боржника.

Представник ПАТ "Акцент-Банк"- ПАТ КБ "Приватбанк" в особі Шуліки А.В. у поданій апеляційній скарзі зазначає, що їх не було залучено до участі у справі в якості третьої особи, хоча вказаний позов порушує права ПАТ "А-Банк" як стягувача. Вважає рішення суду 1-ї інстанції незаконним, постановленим з неповним та не всебічним дослідженням всіх обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує на те, що довіреність не є формою договору купівлі-продажу.Сторонами не було укладено в письмовій формі договору купівлі-продажу. Крім того, ні довіреність, ні розписка не входить до списку документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. Відповідач ОСОБА_3. перед відчуженням автомобіля не зняла його з реєстрації, а позивач автомобіль не зареєстрував за собою. Крім того, із позовом про звільнення автомобіля з-під арешту може звертатися лише власник автомобіля, оскільки позивач не є власником, то відповідно і позов не підлягає задоволенню. Просить рішення суду 1-ї інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді 1-ї інстанції, колегія суддів приходить до висновку про їх задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі, якщо висновки суду не відповідають обставинам справи, а також під час ухвалення рішення порушені або неправильно застосовані норми матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2014 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3. та ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання за ним право власності на нього.

06.11.2014 р. від позивача на адресу суду надійшла заява про зміну позовних вимог до ОСОБА_3. та ОСОБА_4 (а.с. 15-16), у якій він вказував, що 03.10.2011 р. ним за договором купівлі-продажу у ОСОБА_3. придбано автомобіль марки PEUGEOT моделі PARTNER, 2003 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, тип ТЗ вантажний вантажопасажирський. Договір був укладений в письмовій формі. Крім того, у вказаний день ОСОБА_3. надала йому розписку про отримання від позивача коштів в сумі 46800,00 грн. за спірний автомобіль та передала ключі від автомобіля та документи на нього. 03.10.2011р. ОСОБА_3. оформила на позивача та відповідача ОСОБА_4 довіреність з правом керування та відчуження спірного автомобіля.

04.09.2013 р. старшим державним виконавцем ВДВС Ковельського МРУЮ Найдич Т.О. на підставі наказу господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2013 р. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Як наслідок було арештовано все майно ОСОБА_3. в тому числі й спірний автомобіль.

Посилаючись на ст. 655 ЦК України, роз»яснення п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. за № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" та на наведені обставини, просив зняти арешт з вказаного транспортного засобу, накладений постановою старшого державного виконавця ВДВС Ковельського міскрайонного управління юстиції Найдич Т.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №39641513 від 04.09.2013 р.

Ухвалою Рівненського міського суду від 06.11.2014 р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено відділ ДВС Ковельського МРУЮ ( а.с. 20).

Колегією суддів встановлено, що наказом Господарського суду Дніпропетровської області № 904/3540/13 від 17.06.2013 р. стягнуто солідарно з ФОП ОСОБА_3. та ТзОВ "Українського фінансового агентства "Верус" на користь ПАТ "А-Банк" 74184,56 грн. (а.с.43 зв.) Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Ковельського МРУЮ Найдич Т.О. від 04.09.2013р. було відкрите виконавче провадження за вказаним наказом господарського суду, а постановою від 04.09.2013 р. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (а.с.41-42).

Згідно з актом опису й арешту майна від 06.12.2013 р., накладено арешт на автомобіль марки PEUGEOT моделі PARTNER, 2003 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, тип ТЗ вантажний вантажопасажирський (а.с.44).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про зняття арешту з вказаного транспортного засобу, місцевий суд послався на роз»яснення п. 24 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", згідно з якими, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Також, місцевий суд, посилаючись на вимоги ст.ст. 207, 655 ЦК України, дійшов висновку про те, що 03.10.2011р. між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_3. (продавець) був належним чином укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля, за яким продавець передав у власність, а покупець прийняв автомобіль та зобов'язався сплатити за нього певну суму.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду 1-ї інстанції, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам діючого законодавства.

Оскільки арешт на вказаний автомобіль накладено постановою державного виконавця ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції і 06.12.2013р. він вилучений та переданий на відповідальне зберігання головному державному виконавцю ВДВС Ковельського МРУЮ Мацюху Д.Ю. і перебуває на території Волинської області (а.с.44-45), судом 1-ї інстанції порушено вимоги ч. 2 ст. 114 ЦПК України, відповідно до яких, позови про зняття арешту з майна пред»являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Також ОСОБА_2 не звертався до суду з позовом про визнання права власності на автомобіль.

Колегією суддів встановлено, що автомобіль марки PEUGEOT моделі PARTNER, 2003 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, тип ТЗ вантажний вантажопасажирський, перебуває на обліку Ковельського ВРЕР ВДАІ УМВС України у Волинській області та зареєстрований на ім'я ОСОБА_3., що стверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_3 від 30.04.2010 р. (а.с.18).

03.10.2011 р. між ОСОБА_3. та ОСОБА_2 в простій письмовій формі був підписаний договір купівлі-продажу вказаного автомобіля (а.с.4-5) та ОСОБА_3. складено розписку, яка засвідчує передачу їй позивачем коштів у сумі 46800,00 грн. за спірний автомобіль, та здійснено передачу ОСОБА_2 ключів від автомобіля та документи на нього.

В той же день ОСОБА_3. на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була видана нотаріально посвідчена довіреність на право керування автомобілем та на вчинення ними у її інтересах всіх дій, пов"язаних з відчудженням належного їй транспортного засобу на користь третіх осіб, з правом передоручення повноважень іншій особі, з терміном дії - до 03.10.2014 р. (а.с. 2), тобто, на день звернення ОСОБА_2 з даним позовом до суду, термін дії довіреності закінчився.

Є безпідставними посилання суду 1-ї інстанції на норми ст. 655 ЦК України, оскільки в даному випадку підлягають до застосування спеціальні норми закону, а саме : ст. 210 ЦК України та Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів і мотоколясок (затверджені постановою Кабінету міністрів України від 07.09.1998 року №1388,в редакції постанови КМ України №1371 від 23.12.2009 року ).

Відповідно до ст.210 ЦК України та п.2 Правил, договір купівлі-продажу автомобіля підлягає державної реєстрації в МРЕВ ДАІ і є вчиненим лише з моменту його державної реєстрації, тобто, для переходу права власності автомобіль повинен бути знятий з обліку на ім'я колишнього власника і зареєстрований на нового власника.

З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль з обліку у відповідному підрозділі ДАІ ні ОСОБА_2, ні його власником ОСОБА_3. не знімався і право власності на нього за позивачем у встановленому законом порядку не реєструвалося, про що ствердив і останній у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Посилання позивача на розписку про отримання ОСОБА_3. коштів в сумі 46 800 грн. також не заслуговують на увагу та не свідчать про виникнення у ОСОБА_2 права власності на вказаний транспортний засіб ( а.с.3).

Є безпідставними позовні вимоги ОСОБА_2, заявлені до ОСОБА_4, яка, згідно з заявою від 10.11.2014 р., їх визнала повністю (а.с.31), оскільки вона не є ні власником майна, ні стороною виконавчого провадження, і позивач не надав суду пояснень, у чому полягають порушення останньою його прав.

У зв»язку з наведеним, апеляційні скарги відділу ДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції та представника ПАТ "А-Банк"- ПАТ КБ "Приватбанк" в особі Шуліки А.В. є обґрунтованими, тому рішення суду 1-ї інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі - про відмову ОСОБА_2 в позові.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ВДВС Ковельського МРУЮ та ПАТ КБ "Приватбанк" підлягає до стягнення судовий збір, сплачений ними при подачі апеляційних скарг у розмірі по 121,80 грн. кожному.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги відділу ДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції та представника ПАТ "Акцент-Банк"- ПАТ КБ "Приватбанк" Шуліки А.В. - задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року - скасувати. В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа : відділ ДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції про зняття арешту з транспортного засобу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь відділу ДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції у відшкодування судового збору 121,80 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" у відшкодування судового збору 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді :