Справа № 447/117/14 Головуючий у 1 інстанції: Березюк Г.М.
Провадження № 22-ц/783/191/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Гриновця Б.М., Богонюка М.Я.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: відповідача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ПАТ КБ "Надра" звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з останнього заборгованість в сумі 29484,62 долари США, що становить 346597,47 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.11.2007 року з відповідачем було укладено Кредитний договір №4/10/07-Ф на суму 14000 доларів США строком до 02.11.2022 зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 14,49 % річних. В забезпечення зобов'язання 02.11.2007 року між ВАТ КБ "Надра" (правонаступник якого є ПАТ КБ "Надра") було укладено Договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1. Оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, а претензії банку щодо погашення боргу залишені без належного реагування, а тому позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ПАТ КБ "Надра" про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування заявлених вимог покликався на те, що договору кредиту 02.11.2007 року з ПАТ КБ "Надра" він не укладав.16.05.2008 року порушено кримінальну справу за фактом шахрайських дій, вчинених ОСОБА_5 щодо отримання через менеджера по роботі з малим бізнесом відділення №6 ВАТ КБ "Надра" ЛРУ ОСОБА_6 грошових коштів в розмірі 14000 доларів США. По даній справі його визнано потерпілим. В межах кримінального провадження проведено почеркознавчу експертизу та згідно висновку експерта підпис від імені ОСОБА_2 в графі повернення кредиту по сплаті відсотків до кредитного договору №4/10/07-Ф від 02.11.2007р., кредитному договорі №4/10/07-Ф від 02.11.2007р., невідомої особи в заявці на видачу готівки №636 від 02.10.2007р. в графі "зазначену суму одержав", копіях паспорта громадянина України серії НОМЕР_1, заяві на отримання кредиту від 15.10.2007 р. на ім'я ОСОБА_2 в графі "подпись заявителя" виконані не гр.ОСОБА_2, а іншою особою. Оскільки договір кредиту він не підписував, тому такий укладений з недотриманням письмової форми.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26 червня 2014 року у позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" - відмовлено

Зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору - задоволено.

Встановлено нікчемність кредитного договору №4/10/07-Ф від 02.11.2007 року укладеного між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра" та ОСОБА_2.

Рішення суду оскаржило ПАТ КБ "Надра".

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права. Зокрема, покликається на те, що судом взято до уваги висновок експерта по кримінальній справі по якій ще не ухвалено вирок, а саме справа перебуває на стадії розслідування, чим грубо порушено норми ЦПК. Крім того судом не було задоволено клопотання банку щодо призначення почеркознавчої експертизи у вказаній цивільній справі для встановлення чи належить підпис позичальника на Кредитному договорі №4/10/07-Ф від 02.11.2007 року ОСОБА_2. Крім того, звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 здійснював проплати по оспорюваному договору та в порядку забезпечення виконання кредитного договору підписав іпотечний договір. Таким чином, Банк не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не підписував та не отримував кредит, і просить скасувати рішення суду першої інстанції та стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В судове засідання представник позивача(апелянта) вчетверте не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу (далі-ЦПК) України, розглянути справу у його відсутності. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 червня 2014 року скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ПАТ КБ "Надра" про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідач ОСОБА_2 кредитного договору не підписував та кредиту не отримував, а відтак такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, а відтак недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність щодо його забезпечення(іпотечного договору).

Проте, погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 02.11.2007 року між ВАТ КБ "Надра" (правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра") та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 4/10/07-Ф на суму 14000,00 дол. США (Чотирнадцять тисяч доларів США 00 центів) строком до 02.11.2022 року, із сплатою відсоткової ставки у розмірі 14,49 % річних на споживчі потреби.(а.с.15)

Вказаний кредитний договір вчинено у формі, встановленій законом(у письмовій формі), як того вимагає ст. 1055 ЦК України.

В забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором між ПАТ КБ "Надра" та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки № 2137, 2138 від 02.11.2007 року.(а.с.13-14)

Як вбачається із вказаного договору іпотеки, предметом іпотеки є : нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно роз'яснень даних в п.12 ППВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009р. порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо. Необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Не заслуговують на увагу суду доводи відповідача(позивача за зустрічним позовом) про те, що кредитний договір він не укладав та не підписував, та такий підпис є підробленим, з огляду на таке.

Незважаючи на те, що відповідач(позивач за зустрічним позовом) заперечує факт підписання оспорюваного договору, проте його поведінка свідчить, що умови оспорюваного договору виконувались останнім, зокрема відповідачем ОСОБА_2 07.12.2007р. та 20.02.2008р. мала місце оплата боргу(а.с.97-98).

Всі перелічені вище оплати проведено саме на рахунок № НОМЕР_2, який визначено сторонами в п.4.1.1 оскаржуваного кредитного договору.

Із врахуванням вищенаведеного, позивач своїми діями засвідчив факт існування кредитних відносин, що обумовлені договором а відтак наявна повна відповідність вимогам щодо чинності правочину, що встановлені ст. 203 ЦК України.

Крім того, не було надано оцінки тому, що в забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором між ПАТ КБ "Надра" та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки № 2137, 2138 від 02.11.2007 року.(а.с.13-14), який підписаний останнім, що не заперечив і визнав в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2.

Суд першої інстанції, в основу оскаржуваного судового рішення поклав висновок експертизи № 92 від 28.05.2008 року, проведеної в межах кримінального провадження за фактом вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч.3 ст.190 КК України.(а.с.105-110) Згідно вказаного висновку, підпис від імені ОСОБА_2 в договорі іпотеки від 02.11.2007 р., який укладений в м.Новий Розділ виконаний ОСОБА_2. Підписи від імені ОСОБА_2 в графіку повернення кредиту по сплаті відсотків до кредитного договору №4/10/07-Ф від 02.11.2007р., кредитному договорі №4/10/07-Ф від 02.11.2007р. та невідомої особи в заяві на видачу готівки №636 від 02.10 2007р. в графі "зазначену суму одержав", копіях паспорта гр..України серії НОМЕР_1 та заяві на отримання кредиту від 15.10.2007р. на ім'я ОСОБА_2 в графі "Подпись заявителя" виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Порядок призначення та проведення судових експертиз передбачений Законом України "Про судову експертизу", а також регулюється Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Рекомендації), затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5.

За змістом положень ст. ст. 143, 144 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі і експертиза призначається ухвалою суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Крім того, у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" судам роз'яснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для справи. Факти, що входять в предмет доказування, визначені у ч.1 ст. 179 ЦПК України. За ч.2 ст. 59 зазначеного Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Питання допустимості і належності доказів у цивільному судочинстві регламентується ст.ст. 58,59 ЦПК України. Допустимість доказу - це відповідність його процесуальній формі (засобів доказування) вимогам закону.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, а відповідно до ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи Ухвалою судового засідання від 26.06.2014р.(а.с.113) в клопотанні ПАТ "КБ "Надра" про призначення судової почеркознавчої експертизи було відмовлено, оскільки по вказаних у клопотанні питаннях проводилась експертиза в межах кримінального провадження.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд апеляційної інстанції вживав заходів для сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз.

На неодноразові виклики, в суд апеляційної інстанції, представник ПАТ "КБ "Надра" не з'явився та відповідного клопотання щодо призначення судової почеркознавчої експертизи не заявив, а відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 на неодноразові роз'яснення в суді апеляційної інстанції щодо їх права заявити клопотання про призначення експертизи не відреагували, при цьому зазначивши, що вважають висновок експерта по кримінальній справі належним та допустимим доказом.

Суд не може обґрунтовувати своє рішення висновком експертизи, отриманим іншим судом (або цим же судом) при розгляді іншої справи. Підстави і порядок призначення експертизи встановлені ст. 143 ЦПК України, згідно якої експертиза призначається судом для з'ясування обставин, що мають значення саме для тієї справи, яку суд розглядає. Врахування висновку експертизи, призначеної іншим судом і при розгляді іншої справи, судом, що розглядає дану справу, вважається отриманням доказів з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст. 59 ЦПК України). Тому суд не вправі обґрунтовувати своє рішення таким висновком експертизи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України не звернув уваги на належність і допустимість доказів, достатність та взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, зокрема, у порушення вимог ст. 10 ЦПК України та ст. 129 Конституції України порушив принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, належним чином не перевіривши доводів позивача та заперечення відповідача, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовна вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає до задоволення із врахуванням наступного.

Відповідно до ст.ст.546, 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що, в свою чергу, є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Так, у ст.1 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Також ст.33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, 7 червня 2014 р. набрав чинності Закон України від 3 червня 2014 р. "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до п. 1 якого протягом його дії: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України від 2 жовтня 1992 року "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що в позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Пункт 4 названого вище закону визначає, що протягом дії цього Закону інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, беручи до уваги положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та враховуючи, що в спірній квартирі площею 36,1 кв.м. проживає відповідач, який є громадянином України, спірна квартира перебуває в іпотеці для забезпечення належного виконання умов споживчого кредиту, такий надано в іноземній валюті, а тому суд приходить до висновку про неможливість звернення стягнення на спірну квартиру під час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті.

Підстав, які б виключали можливість застосування норм Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем, в судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні підстави для захисту прав позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з введенням мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому на даний час, ця обставина унеможливлює задоволення позовних вимог ПАТ "КБ "Надра".

А відтак, рішення суду не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні як первісного позову ПАТ "КБ " Надра" про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору.

За вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не дав належної оцінки всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності, та невірно застосував норм матеріального і процесуального права, що відповідно до положень ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 червня 2014 року - скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Б.М.Гриновець

М.Я.Богонюк