Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4407/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

22 жовтня 2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 03 серпня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Посилався на те, що відповідач ОСОБА_3 є користувачем web-інтерфейсу LIQPAY та при проведенні операцій в березні-травні 2014 року без наявної на те правової підстави набула грошові кошти ПАТ КБ «Приватбанк» в загальній сумі 45121,25 грн.

Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 45121,25 грн. як безпідставно набутих коштів, 10019,01 грн. відсотків за користування та понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував. Вважає, що позивачем не доведено обставину належності LIQPAY саме ПАТ КБ «Приватбанк», наявності змін в інтерфейсі LIQPAY та системного зборю. Також посилався на те, що відповідач ОСОБА_3 не укладала договір з позивачем.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому ст. 634 ЦК України за угодою користувача запропонував необмеженому колу фізичних осіб можливість отримання послуг по переказу грошових коштів з використанням web-інтерфейсу LIQPAY.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 приєдналася до запропонованої угоди шляхом реєстрації в web-інтерфейсі LIQPAY та повністю погодилася з усіма умовами угоди користувача (договору приєднання) про використання web-інтерфейсу LIQPAY.

Тому суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні правовідносини в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом укладення договору приєднання.

Відповідач ОСОБА_3 в поданій до суду письмовій заяві не оспорювала ту обставину, що є користувачем послуг web-інтерфейсу LIQPAY та отримувала послуги з приймання/переказу грошових коштів через web-інтерфейс LIQPAY, які надавав позивач.

Посилання представника відповідача на ту обставину, що між сторонами по справі відсутній договір не заслуговує на увагу.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли саме в порядку, визначеному ч. 1 ст. 634 ЦК України, при цьому відповідач ОСОБА_3 за умовами укладеної угоди (угоди користувача) після ознайомлення з усіма умовами такої угоди (п. 5 угоди) повно та безумовно прийняла всі умови без будь-яких застережень та/чи обмежень.

Також судом встановлено, що згідно з умовами укладеного між сторонами договору, зокрема, згідно з п. 1.1. угоди користувача саме позивач ПАТ КБ «Приватбанк», будучи оператором, прийняв на себе зобовязання здійснювати приймання/переказ грошових коштів від клієнтів через web-інтерфейс LIQPAY, тому твердження представника відповідачі про те, що позивач не довів ту обставину, що є власником LIQPAY не заслуговує на увагу.

Відповідач ОСОБА_3, погодившись з угодою користувача, була ознайомлена з тим, що LIQPAY є торговою маркою саме ПАТ КБ «Приватбанк».

Також встановлено, що згідно з п. 3.1., п. 3.3. угоди її сторони передбачили, що позивач виконує доручення клієнта, а зобовязання банку обмежуються прийманням грошових коштів у клієнтів та передачею коштів особам, яким вони призначені.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3, будучи користувачем послуги web-інтерфейсу Іiqpay, що надається ПАТ «КБ «ПриватБанк» з переказу грошових коштів, в період з 09 квітня 2014 року по 05 травня 2014 року ініціювала та отримала виконання від позивача доручень з перерахування грошових коштів на загальну суму 103766,69 грн., в той час, коли її рахунок було поновлено лише на суму 58645,44 грн.

Сума коштів, в розмірі 45121,25 грн. є сумою, перерахування якої було ініційовано відповідачем та отримано відповідні послуги від позивача понад суму, що малася на рахунку.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що ініціювання та відповідно отримання виконання від позивача доручень з перерахування грошових коштів з надмірним використанням суми 45121,25 грн. стало можливим у звязку зі здійсненням позивачем заміни старого інтерфейсу на новий із доповненням його функціонального наповнення та зміною технологічної обробки платежів.

При цьому позивач ОСОБА_3, виявивши вразливість нового web-інтерфейсу Іiqpay, використала можливість здійснювати переказ грошових коштів як в старому, так і в новому web-інтерфейсах Іiqpay.

Посилання представника відповідача на недоведеність позивачем факту зміни старого інтерфейсу на новий не може бути прийняте до уваги, оскільки відповідач ОСОБА_3, будучи користувачем системи та ініціюючи виконання доручень з перерахування грошових коштів свідомо використовувала одночасно старий та новий web-інтерфейс Іiqpay, незважаючи на наявність повідомлення про його заміну.

Посилання представника відповідача на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» не доведено в судовому засіданні обставину отримання зазначеної грошової суми відповідачем ОСОБА_3 судом оцінюється критично.

Виходячи з особливостей функціонування платіжного пристрою web-інтерфейсу Liqpay, єдиною законною підставою для здійснення вказаних переказів з ініціативи відповідача як користувача системи має бути сформований ОСОБА_3 та направлений позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунковий документ (платіжне доручення), в якому мають бути зазначені всі необхідні реквізити платежу, що містяться у затвердженій Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті формі.

Як встановлено дослідженими в справі доказами, надмірне використання грошових коштів в сумі 45121,25 грн. стало можливим у звязку з ініціюванням переказу грошових коштів саме відповідачем ОСОБА_3 після перевірки її персональних даних (верифікації) як клієнта угоди.

При цьому згідно з умовами п. 6.3. угоди користувача банк не несе відповідальність за збитки клієнта, вчинені в результаті неправомірних дій третіх осіб, в тому числі повязаних з втратою сім-карти з номером мобільного телефону, який є підтвердженням Верифікації.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За нормами ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

На підставі викладеного, оскільки в період з 09 квітня 2014 року по 05 травня 2014 року відповідачем ОСОБА_3 було здійснено операції в старому та новому web-інтерфейс LIQPAY, які дали змогу здійснити перекази коштів на 45121,25 грн. більше за суму наявних коштів на рахунку, вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню в порядку, визначеному ст. ст. 1212-1214 ЦК України.

Тому з відповідача ОСОБА_3 на користь позивач ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 45121,25 грн. як безпідставно набуті, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування безпідставно набутими грошовими коштами у період з 21 травня 2014 року по 21 липня 2015 року в сумі 10019,01 грн. суд виходить з наступного.

Звертаючись з вимогами про стягнення розміру процентів за користування грошовими коштами, позивач посилається на нормами ст. 536 ЦК України в сукупності з нормами Закону України «Про Національний банк України» в частині вимог щодо облікової ставки НБЮУ як одного із монетарних інструментів, за допомогою якого Нацбанк України встановлює орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Укладеним між сторонами договором (угодою користувача) розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не встановлено.

Відтак суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами в порядку, визначеному ст. 1214 ЦК України з урахуванням до норм ст. 536 ЦК України можуть обґрунтовуватися розміром процентів, що встановлюється виключно законом або іншим актом цивільного законодавства.

В поданій до суду позовній заяві позивач посилається виключно на норми ст. 1 Закону України «Про Національний банк України», згідно з якою облікова ставка Національного банку України - один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

Визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України встановлено нормами ст. 1048 ЦК України за договором позики.

Разом з тим, враховуючи правовідносини, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування в даному випадку по аналогії закону розміру процентів, визначеного ст. 1048 ЦК України, оскільки правовідносини сторін виникли з угоди користувача, які не є подібними за змістом з правовідносинами позики.

Тому суд не вбачає правових підстав для застосування для врегулювання спірних відносин сторін, що виникли з договору приєднання (угоди користувача) аналогії закону за ч. 1 ст. 8 ЦК України та ст. 1048 ЦК України, оскільки договірні правовідносини між сторонами по справі і позика є різними за своєю правовою природою.

Згідно імперативних приписів ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Тобто, відповідач ОСОБА_3 не може бути примушена до дій щодо сплати процентів за користування належними позивачу коштами в силу невизначеності законом та угодою користувача розміру процентів.

Тому суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача ОСОБА_3 про стягнення суми процентів за обліковою ставкою НБУ в розмірі 10019,01 грн., в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягає до стягнення 451,21 грн. понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму безпідставно набутих коштів в розмірі 45121 грн. 25 коп.

В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати в розмірі 451 грн. 21 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_4

Суддя Н.Л.Яковенко

22.10.2015