Ухвала

іменем україни

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що 05 жовтня 2007 року між банком та відповідачем укладено договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит для придбання автотранспортного засобу в розмірі 32 396 доларів США зі сплатою 12,9 % річних та терміном повернення до 19 вересня 2014 року. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань станом на 03 вересня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 28 250 доларів 96 центів США, що еквівалентно 225 809 грн 92 коп., яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року, в позові відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.

Судами встановлено, що 05 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 укладено договір № 80/МК/АП/2007-840, згідно з умовами якого остання отримала кредит на придбання автотранспортного засобу в розмірі 32 396 доларів США зі сплатою 12,9 % річних та терміном повернення до 19 вересня 2014 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 кредитних зобов'язань станом на 19 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 225 809 грн 92 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що на час розгляду справи в суді у ОСОБА_3 відсутня заборгованість перед ПАТ «КБ «Надра», що позбавляє позивача права на дострокове стягнення коштів. Також суд зазначив, що позов пред'явлено до суду за межами строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками щодо відсутності у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором. Крім того, апеляційний суд вказав, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки згідно з умовами кредитного договору сторони домовилися про збільшення строку позовної давності щодо стягнення заборгованості до десяти років.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на наступне.

У статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, а саме відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Висновок суду першої інстанції про те, що ПАТ «КБ «Надра» пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, є необґрунтованим з огляду на те, що у п. 7.3 кредитного договору сторони у письмовій формі домовилися про збільшення строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом до десяти років, що відповідає положенням ст. 259 ЦК України.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ст. 1050 ЦК України, у ч. 2 якої зазначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк (ст. 610 ЦК України).

Обґрунтовуючи позов та вимоги апеляційної скарги, ПАТ «КБ «Надра» посилалося на наявність у відповідача простроченої заборгованості за кредитним договором, що дає право на дострокове стягнення кредиту; а також на те, що надані ОСОБА_3 квитанції не підтверджують погашення заборгованості за спірним кредитом, оскільки у них зазначені інші реквізити, ніж передбачені договором, а крім того, у призначенні платежу вказано «поповнення готівкою поточного рахунку», замість «погашення заборгованості за кредитом».

Таким чином, у банку не було правових підстав для зарахування коштів, внесених ОСОБА_3 на поточні рахунки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 жовтня 2007 року № 80/МК/АП/2007-840.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не з'ясували фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, належним чином не перевірили, чи виконала ОСОБА_3 обов'язок з повернення кредиту, а якщо виконала, то повністю чи у частині, та які докази підтверджують виконання нею свого обов'язку.

Встановивши відсутність у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, суди першої та апеляційної інстанцій не спростували доводи ПАТ «КБ «Надра» про помилкове зарахування наданих відповідачем квитанцій в рахунок погашення кредиту.

Також судами попередніх інстанцій не надано оцінки звіту та виписці з поточного рахунку № 78813306, згідно з якими кошти, які відповідач вказувала як внесені на погашення кредиту в розмірі 5 647 доларів 17 центів США, внесені за період з 05 жовтня 2007 року по 16 січня 2013 року, станом на 16 січня 2013 року наявні на вказаному рахунку, не були списані банком та не зняті ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Умнова