АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 413/3216/12 22-ц/774/498/К/15
Справа № 413/3216/12 Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/498/К/15 Ваврушак Н.М.
Категорія - 34 (IV) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Братіщевої Л.А., Савіної Г.О.

при секретарі: Петренко К.І.

за участі: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3;

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5;

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2012 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 02 січня 2008 року з вини водія ОСОБА_7, який керував автобусом "БАЗ А 079.14" належним на праві власності ОСОБА_8, реєстраційний номер НОМЕР_1, та водія ОСОБА_9, який керував автобусом "Мерседес Бенц 609D", реєстраційний номер НОМЕР_2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 936 від 09.04.2008 року в результаті ДТП вона отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою постійної втрати працездатності більше ніж на 40%.

30 квітня 2013 року до справи в якості співвідповідача залучено Публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (надалі- ПАТ УСК "Гарант-Авто") .

Ухвалами суду від 04 липня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

В останній редакції позовної заяви від 27 вересня 2013 року представник позивача ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача ПАТ УСК "Гарант-Авто" на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 4006,05грн., з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 38235,55грн., 491258,95грн моральної шкоди, витрати на послуги представників у сумі 4273,12грн. та 4500грн.- витрати на представника ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2013 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ "УСК "Гарант-Авто" на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 12 208 грн. 01 коп., моральну шкоду в сумі 2550 грн., судові витрати в сумі 2655 грн.78коп., а також судовий збір на користь держави у сумі 709 грн.60коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 47 450 грн., судові витрати в сумі 288грн.00коп., а також судовий збір на користь держави у сумі у сумі 709 грн.60коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення питання, просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі. На його думку, судом не взято до уваги, що винним у скоєні злочину є відповідач ОСОБА_4, який повинен відповідати за завдану ним позивачу шкоду. Саме він, керуючи автобусом "Мерседес Бенц 609D", реєстраційний номер НОМЕР_2, порушив правила безпеки дорожнього руху та скоїв наїзд на зупинившийся автобус "БАЗ А 079.14", в який збиралась сідати позивач. Крім того, про наявність страхового полісу ОСОБА_4 позивачу не було відомо, тому вона не звернулась до Страховика з відповідною заявою, а останній, у свою чергу, повинен був чекати, коли рішення по справі набере законної сили, і тільки тоді припиняти перебіг строку. Також судом не застосовано ст. 543 ЦК України щодо солідарного обов'язку боржників.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 січня 2008 року о 19 год. 45 хв. з боку ринку "Ювілейний" в напрямку вул. Тухачевського рухався автобус "БАЗ А 079.14", реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_8, під керуванням водія ОСОБА_7 Навпроти магазину "Ясень" на прохання позивачки ОСОБА_2 водій ОСОБА_7 зупинив автобус на відстані 6 м від правого бордюру для здійснення посадки пасажира ОСОБА_2, та в цей час із-за автобусу "БАЗ А 079.14" виїхав автобус "Мерседес Бенц 609D", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, який, не пересвідчившись у безпечності маневру, почав перестроювання керованого ним автобусу у праву смугу руху, чим порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_2, яка знаходилась біля пасажирських дверей автобусу "БАЗ А 079.14" та опинилася між двома автобусами.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 936 від 09.04.2008 року в результаті ДТП позивач отримала тілесні ушкодження: сполучену травму правої кисті з відривом 1-го пальця і 1-ї п'ясної кістки, відривом 5-го пальця на рівні голівки 5-ї п'ясної кістки, з розчавленням м'яких тканин до рівня середньої третини передпліччя і ушкодженням сухожильного апарату і судинно-нервового пучка, множинні переломи кісток кисті і променево-запястного суглобу з дефектом кісткової тканини і виникненням субтотального некрозу шкіри до середньої третини передпліччя, закритий внутрісуглобовий перелом зовнішнього мищелку лівої гомілки зі зміщенням уламків, гемартроз, які за характером ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою постійної втрати працездатності більше ніж на 40% (т. 1 а.с. 193 - 195).

Згідно вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 березня 2009 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні вищезазначеного злочину за ст. 286 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права управління транспортних засобів. Відповідно до ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки (т. 1 а.с. 206 - 208).

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВВ/ 1587195 від 04.04.2007 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована Страховою компанією ПАТ УСК "Гарант-Авто" (т. 1 а.с.240).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог та відсутності доказів щодо заподіяння шкоди лише самим ОСОБА_4

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є неправильним, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як установлено судом, відповідача ОСОБА_4, володільця автобусу "Мерседес Бенц 609D", реєстраційний номер НОМЕР_2, визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивач ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку авто-технічної експертизи №58/27-194 від 03 вересня 2008 року: 1) в діях водія ОСОБА_4 по керуванню автомобілем вбачається невідповідності вимогам п. 10.1 ПДД України, що с технічної точки зору знаходяться у причинному зв'язку із наслідками, які мали місце після ДТП; 2) в діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 15.2, 15.9 (г), 15.9 (і) ПДД України, проте дані невідповідності з технічної точки зору не перебували у причинному зв'язку з наслідками даної ДТП; 3) для оцінки дій пішохода ОСОБА_2 не вимагається застосування спеціальних авто-технічних познань, тому органи слідства або суд можуть зробити це самостійно з огляду на вимогу розділу 4 ПДД України (т. 1 кримінальної справи а.с. 131-132, т. 1 цивільної справи а.с. 5-6).

Таким чином, наявні у справі докази свідчать про те, що ОСОБА_9 є винною особою у ДТП і його вина не потребує доказуванню з огляду на ч. 4 ст. 61 ЦПК України, оскільки встановлена вироком суду.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як убачається із матеріалів справи, водій ОСОБА_4 застрахував свою цивільно-правову відповідальність за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним 04 липня 2007р. із Публічним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (далі - Страховик), на підставі якого видано поліс № ВВ/1587195, строк дії 04.07.2007р. по 03.07.2008р.(т. 1 а.с. 240).

Згідно ст.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон про страхування) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.6 зазначеного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

05 січня 2008 року ПАТ УСК "Гарант-Авто" отримано повідомлення про страховий випадок від страхувальника ОСОБА_4 - відповідача у даній справі.

26 вересня 2013 року позивач звернулась до Страховика із повідомленням потерпілої особи про дорожньо-транспортну пригоду (т. 2 а.с. 93).

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована Страховою компанією ПАТ УСК "Гарант-Авто", а позивач ОСОБА_2 є особою, здоров'ю якої заподіяна шкода під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 03 січня 2008 року за участю забезпеченого транспортного засобу, відповідач ПАТ УСК "Гарант-Авто" має відшкодувати позивачці завдану їй матеріальну і моральну шкоду в межах цивільно-правової відповідальності, передбаченої полісом страхування, а відповідач ОСОБА_4 зобов'язаний сплатити потерпілій різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), якщо така є.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 просила відшкодувати їй вартість наступних речей та витрат за рахунок відповідача ОСОБА_4:

- вартість зіпсованої золотої каблучки - 1043,0грн.;

- вартість продуктів харчування для доглядальниці Кондратюк - 6381,0грн.;

- вартість проїзду на таксі з Кривого Рогу до Дніпропетровська - 800,0грн.;

- вартість проїзду на таксі з Дніпропетровська до Кривого Рогу - 1000грн.;

- вартість проїзду на таксі в межах м. Кривого Рогу (відвідування лікарень) - 355,0грн.;

- вартість проїзду на маршрутному таксі батьків з Кривого Рогу до Дніпропетровська для доставки харчів та ліків - 1339,6грн.;

- витрати на п'ятьох донорів крові - 1000,0грн.;

- витрати на доглядальницю у період перебування в лікарні м. Кривого Рогу - 1350грн.;

- витрати на доглядальницю у період перебування в лікарні м. Дніпропетровська - 10050,0грн.;

- втрати від інфляції - 157,1% від загальної суми усіх вищезазначених витрат;

- витрати на оформлення довіреності на представника ОСОБА_12 по кримінальній справі - 220,0грн.;

- витрати на адвоката ОСОБА_13 по кримінальній справі - 500,0грн.;

- витрати на адвоката ОСОБА_14 по кримінальній справі - 2000,0грн.;

- витрати на представника ОСОБА_3 по даній справі - 4500,0грн.;

- на відшкодування моральної шкоди - 491258,95грн.

а також за рахунок відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто":

- вартість блузи - 250грн.;

- вартість брюк - 520,0грн.;

- вартість чобіт - 650,0грн.;

- вартість дублянки - 3200,0грн.;

- вартість шкіряного паска - 70,0грн.;

- вартість медикаментів, придбаних під час лікування в Кривому Розі - 898,0грн.;

- вартість медикаментів, придбаних під час лікування в Дніпропетровську - 3760,0грн.;

- вартість лікування у водолікарні - 164,65грн.;

- одноразове страхове відшкодування шкоди здоров'ю - 6180,0грн.;

- втрати від інфляції - 157,1% від загальної суми усіх вищезазначених витрат;

- на відшкодування моральної шкоди з урахуванням індексу інфляції - 4006,05грн.

Розділом ІІІ Закону Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, встановлено порядок виплати страхового відшкодування на території України.

Так, згідно ст.22.1. цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Ст. 23 цього Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Згідно ст.24.1 Закону у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Статтею 24.3 цього Закону передбачено, що зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом.

Як убачається із матеріалів справи, обґрунтованими витратами, пов'язаними з лікуванням позивача, є витрати в сумі 897,9грн. на придбання медикаментів під час перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні з 02 січня 2008 року по 09 січня 2008 року (м. Кривий Ріг), оскільки вони підтверджені довідками про призначення та вартість придбаних позивачем лікарських засобів (т. 1 а.с.81 - 82, 83).

Також обґрунтованими, але частково, колегія суддів визнає витрати позивача на придбання медикаментів під час перебування її на стаціонарному лікуванні з 10 січня 2008 року по 19 березня 2008 року (м. Дніпропетровськ), оскільки не всі витрати позивача підтверджені документально відповідним медичним закладом.

Так, згідно наданих позивачкою до суду апеляційної інстанції додаткових доказів та страхового висновку від 12 березня 2014 року, наданого страховою компанією, обґрунтованими є витрати позивачки на лікування в сумі 1873,61грн.(т. 2 цивільної справи а.с. 187 - 188, 196 - 199).

Таким чином, загальна сума витрат на придбання медикаментів, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто", є сума 2771 грн. 51 коп.

Інші платіжні документи не дають можливості з'ясувати обґрунтованість витрат на придбання решти медичних препаратів, витратних матеріалів, виробів медичного призначення, призначених для лікування та лікувальних процедур, оскільки відсутні медичні документи, які б підтверджували необхідність даних витрат (виписки, висновки лікарів тощо) та в яких би зазначалось призначення даних медикаментів та витратних матеріалів згідно встановленого діагнозу у визначений період.

З цих же підстав не можуть бути відшкодовані витрати позивача на лікування у водолікарні.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 стосовно відшкодування їй 6180 грн. у відповідності із ст.ст.15,16 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні вказаних вимог, оскільки відповідно до ст. 26.1 Закону Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, а саме 20.10.2015 року, у зв'язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не

відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування.

Ст. 26.5 вказаного Закону передбачено, що потерпілим, які на момент настання страхового випадку не одержували доходів, у зв'язку із стійкою втратою працездатності відшкодовуються лише витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням та доглядом у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, ОСОБА_2, на момент настання страхового випадку не працювала та доходів не отримувала, тому, відповідно до ст. 26.5 Закону Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин, вона має право на відшкодування лише витрат, пов'язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням та доглядом у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів, оскільки в неї не було фактичної втрати не отриманого доходу.

Що стосується позовних вимог про відшкодування вартості пошкодженого одягу, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення вказаних позовних вимог з огляду на наступне.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з пошкодженням та фізичним знищенням транспортного засобу регламентовано статтями 29 та 30 Закону про страхування, цей порядок згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може бути застосовано не лише до транспортного засобу, але й до пошкодженого або знищеного майна потерпілого.

Відповідно до положень зазначених статей у зв'язку з пошкодженням майна потерпілого відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Майно вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт майна перевищують вартість майна до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку експерта №СЕ-2/44 від 11 квітня 2014 року матеріальний збиток, заподіяний позивачці внаслідок пошкодження одягу, становить 3256грн.50коп. (т. 2 цивільної справи а.с.211 - 225).

Стосовно вимог ОСОБА_2 щодо відшкодування інфляційних втрат від знецінення грошових коштів за період з січня 2008 року, то вони не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що з вимогами про виплату страхового відшкодування до Страхової компанії ОСОБА_15 звернулась лише 26 вересня 2013 року (т. 2 цивільної справи а.с.92).

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Страхової компанії в частині відшкодування матеріальної шкоди обґрунтовані на загальну суму 6021 грн. (підтверджені документально витрати на лікування та вартість пошкодженого одягу).

Що стосується позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 в частині відшкодування вартості зіпсованої золотої каблучки, то вони не підлягають задоволенню, оскільки факт фізичного знищення цієї коштовності не підтверджений документально, а візуальним оглядом під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що золота каблучка лише розрізана із внутрішньої сторони та придатна до використання.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо відшкодування витрат позивачки на придбання продуктів харчування для доглядальниці Кондратюк, проїзд на таксі з Кривого Рогу до Дніпропетровська, з Дніпропетровська до Кривого Рогу та в межах м. Кривого Рогу (відвідування лікарень), проїзд на маршрутному таксі батьків з Кривого Рогу до Дніпропетровська для доставки харчів та ліків, витрат на п'ятьох донорів крові, на доглядальниць у період перебування в лікарнях м. Кривого Рогу та м. Дніпропетровська, оскільки необхідність таких витрат на сторонній догляд, на додаткове медичне піклування та харчування у період перебування позивачки на стаціонарному лікуванні, на необхідність використання таксі для транспортування позивачки до медичних закладів, а також на оплату донорів крові, яким були видані направлення на безкоштовну здачу крові, не підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.п."а","б" п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди": а) компенсація (відшкодування) витрат на додаткове харчування, якщо його неможливо забезпечити в лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі, визначається за раціоном, складеним дієтологом чи лікарем, який лікує, та затвердженим МСЕК (у відповідних випадках - судово-медичною експертизою) на підставі інформації органів державної статистики про середні ціни на продукти харчування в торговельній мережі того місяця, в якому їх придбали; б) розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених вище витрат, тому позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені.

Також із Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" на користь позивачки мають бути стягнуті витрати на правову допомогу в сумі 5100 грн. виходячи із наступного.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справа - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із матеріалів справи убачається, що адвокат ОСОБА_3 приймав участь у розгляді справи в судових засіданнях протягом 5,5 годин. Враховуючи час участі адвоката також під час інших процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, з огляду на тривалість розгляду даної справи судами обох інстанцій, колегія суддів вважає, що розмір судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу, не виходить за межі граничного, тому підлягає компенсації у розмірі, сплаченому позивачем, тобто, у сумі 4500 грн., пропорційно до частини вимог.

Також підлягають стягненню з ПАТ "УСК "Гарант-Авто" витрати в розмірі 600 грн. сплачені позивачем за проведення експертизи.

Вирішуючи питання щодо вимог про відшкодування завданої позивачці моральної шкоди колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі, неправомірними рішеннями, чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розміргрошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин , які мають істотне значення.

Згідно до положень ст. 22.3 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, яка діяла на момент ДТП), а також умов Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВВ/1587195 (т. 1 цивільної справи а.с.236), потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України.

Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Сума моральної шкоди, що підлягає стягненню із Страховика на користь позивача становить 2550 грн.

Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

На думку колегії суддів, вина самої потерпілої ОСОБА_2 в порушення розділу 4 ПДД України є такою незначною, що її неможливо визначити у відсотковому співвідношенні та врахувати при визначенні розміру моральної шкоди.

Як убачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 частково сплатив позивачці на відшкодування моральної шкоди суми 1875 грн., 2500грн. та 1001 грн. загалом на суму 5376грн., про що свідчать розписки, які оглянуті судом апеляційної інстанції, а також пояснення позивача ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи характер правопорушення, скоєного відповідачем, глибину фізичних та душевних страждань позивачки, погіршення її здібностей та позбавлення її можливості їх реалізації, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, у тому числі враховуючи розмір часткового відшкодування шкоди відповідачем, а також виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що на теперішній час належною компенсацією спричиненої позивачці моральної шкоди є сума 20 000грн.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідачів належить стягнути на користь держави судовий збір за розгляд справи в судах обох інстанцій. З ПАТ "УСК "Гарант-Авто" у загальній сумі 709 грн. 60коп. із розрахунку: 243,6грн. (за розгляд позовних вимог майнового характеру) + 229,4грн. (за розгляд позовних вимог немайнового характеру) + 121,8грн. (за апеляційну скаргу в частині позовних вимог майнового характеру) + 114,8 (за апеляційну скаргу в частині позовних вимог немайнового характеру) = 709,60грн.

З ОСОБА_4 на користь держави в загальній сумі 365 грн. 40 коп. із розрахунку 243,6грн. (за розгляд позовних вимог майнового характеру) + 121,8грн. (за розгляд позовних вимог немайнового характеру).

Керуючись ст.ст.303,307,п.1ч.1 ст.309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2013 року задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 6021 (шість тисяч двадцять одна) гривен 94 копійки, моральну шкоду в розмірі 2550 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят) гривен та витрати на правову допомогу в сумі 5100 (п'ять тисяч сто) гривен.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" на користь держави судовий збір в сумі 709 (сімсот дев'ять) гривен 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривен.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 365 (триста шістдесят п'ять) гривен 40 копійок.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: