Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: прокурора Кондратюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Дубно та Дубенського району УМВС України в Рівненській області на рішення Дубенського міськрайонного суду від 18 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу укладеним, визнання права власності на автомобіль та зняття арешту,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 18 березня 2014 року зазначений позов задоволено частково: визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителем АДРЕСА_1, право власності на автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Знято арешт з транспортного засобу Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3.

В решті позовних вимог відмовлено.

У поданій в інтересах держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Відділу державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Дубно та Дубенського району УМВС України в Рівненській області апеляційній скарзі Заступник прокурора Рівненської області покликався на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Посилаючись на ч.2 ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 328, ч.1 ст.638, ч.1 ст. 639, п.3 ч.1 ст.208, ч.1 ст.655 ЦК України, зазначав про неврахування судом того факту, що сторонами не додержано спеціального порядку набуття права власності на автомобіль.

Висновок суду про повне виконання договору купівлі-продажу транспортного засобу з дня посвідчення довіреності від 01.08.2010 року та добровільної передачі відповідачем транспортного засобу вважає неправильним. Роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про виключення майна з опису" від 27.08.1976 року № 6 передбачають, що позивач не набув у встановленому законом порядку права власності на спірний автомобіль, а тому він не набув й права на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, оскільки таким правом наділений тільки власник майна.

Позивачем усупереч нормам ст. 392 ЦК України та ст.ст. 10, 60, 119 ЦПК України не наведено жодного доказу на обґрунтування вимоги про визнання права власності на автомобіль. Відповідно до вимог ст.ст. 206-208 ЦК України договір купівлі-продажу спірного автомобіля, що укладений в усній формі, є недійсним. Тому вважає, що обставини справи вказують на те, що між сторонами не існувало спору про право власності на транспортний засіб. Усупереч цьому судом не дано належної оцінки викладеному та безпідставно задоволено позов.

Судом не враховано і вимоги п.п. 7, 8 Правил державної реєстрації (перереєстрації) та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 7 вересня 1998 року, щодо спеціального порядку і строків реєстрації транспортного засобу.

Вважає, що унаслідок визнання в судовому порядку права власності за позивачем держава недоотримала спеціальний збір відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1, п. 8 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 та ухвалити нове - про відмову в позові. В іншій частині рішення суду не оскаржувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи Заступника прокурора області, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Частково задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з доведеності і обґрунтованості позову про визнання права власності на автомобіль і зняття транспортного засобу з-під арешту.

Проте з такими висновками не можна погодитися.

Як убачається з матеріалів справи, 1 серпня 2010 року складеною довіреністю, що посвідчена нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Рівненської області, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 продати, обміняти, здати в оренду за плату та на умовах на власний розсуд належний довірителю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4, що виданий ВРЕР ДАІ м. Дубно УДАІ УМВС України в Рівненській області 15.07.2010 року, легковий-в пасажирський автомобіль марки /моделі/ Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2006 року випуску, кузов (шасі, рама) НОМЕР_2, що знаходиться на обліку за місцем реєстрації, керувати ним на території та за межами України. Строк дії довіреності визначено до 1 серпня 2020 року з правом передоручення повноважень третім особам (а.с. 6).

Того ж числа ОСОБА_2 написано розписку про одержання від позивача 65 500 гривень за спірний автомобіль (а.с. 23).

27 грудня 2013 року о 9 год. 38 хв. на 207 км автодороги Мукачево-Рогатин-Львів в с. Лазещина Рахівського району Закарпатської області на стаціонарному посту №2 зазначений автомобіль тимчасово затримано органами дорожньої патрульної служби, про що складено відповідний акт (а.с. 9). 3 січня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції складено акт опису і арешту автомобіля Volkswagen Caddy, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 10-10, зв.).

Вважаючи, що 1 серпня 2010 року фактично було укладено договір купівлі-продажу, оскільки він передав продавцю 65 500 гривень, а продавець передав йому у розпорядження автомобіль, і про це ОСОБА_2 було видано відповідну довіреність, у лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу укладеним, про визнання права власності на спірний транспортний засіб та про зняття арешту з нього.

Між тим, норми п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України вказують, що підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 5 ст. 203 ЦК України визначає спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Стаття 328 ЦК України передбачає набуття права власності на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктами 1, 2 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 року №1371 з наступними змінами), передбачено встановлення єдиної на території України процедури державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів та його обов'язковість для всіх юридичних і фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.

Цим Порядком визначено строки та процедуру реєстрації (перереєстрації) автомобілів, а серед повного переліку документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, не передбачається письмової довіреності, що посвідчена нотаріально (пункти 7, 8).

Тобто чинним законодавством передбачено спеціальний чіткий і вичерпний порядок набуття права власності на транспортний засіб. Тому сама по собі довіреність власника на розпорядження автомобілем хоча і створює певні речові права для представника (повіреного), однак на її підставі право власності в нього не виникає.

У засіданні суду першої інстанції сторонами визнано і не заперечувався той факт, що спірний автомобіль зареєстровано в органах Державної автомобільної інспекції України за його власником - ОСОБА_2 Ця обставина відповідає змісту свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 5).

За таких обставин вимоги позивача про визнання за ним права власності на автомобіль задоволенню не підлягали, що не було враховано судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржнику, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Оскільки підстав для застосування зазначеної вимоги закону у суду не було, тому в її задоволенні слід також відмовити.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову не оскаржувалося, а тому його перегляд унеможливлюється процесуальним законодавством.

Так, частина 1 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України мотивом для скасування рішення в оскаржуваній частині і ухвалення нового - про відмову ОСОБА_1 в позові є неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 237, ст. 328 ЦК України, ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", п.п. 1, 2, 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 року №1371), керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Рівненської області задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 18 березня 2015 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, кузов (шасі, рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3., та зняття арешту з транспортного засобу.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту.

В решті рішення суду першої інстанції (про відмову в позові про визнання договору купівлі-продажу укладеним) залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: