АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1151/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Яценко С. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Карпенко О. В.
при секретаріАнкудінову О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Пономарьова Ігоря Олексійовича на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Черкаське відділення ПАТ «Альфа-Банк», ФОП ОСОБА_8 про визнання недійсним договору споживчого кредиту ,-

в с т а н о в и л а :

20 червня 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Черкаське відділення ПАТ «Альфа-Банк», ФОП ОСОБА_8 про визнання недійсним договору споживчого кредиту, посилаючись на те, що 22 квітня 2014 року до неї у квартиру прийшло троє молодих чоловіків, які відрекомендувалися підрядниками та запропонували їй послуги по проведенню ремонтних робіт та провели обмір її балкону, повідомивши, що з урахуванням скидки та з урахуванням вартості матеріалів, вартість проведених робіт складає 1819,12 грн.

Позивач зазначає у позові, оскільки дана сума для неї досить значна, чоловіки запропонували про розстрочку в платежах на 10 місяців, тобто по 181,90 грн., на що вона погодилася. Після цього, вони повідомили про укладення договору підряду та те, що через два дні проведуть ремонт. Вони виготовили на своєму ноутбуці та принтері договір, поставили печатку і один із них підписав договір, після чого запропонували їй підписати договір.

Позивач ОСОБА_7 вказує, що наступного дня, вона розповіла сусідам про укладення договору підряду, показавши примірник договору, на що сусід повідомив їй, що підписаний нею договір є кредитним договором.

24 квітня 2014 року вона приїхала у Черкаське відділення ПАТ «Альфа-Банк», де їй повідомили, що особа, від імені якої укладено даний договір - ОСОБА_8 є працівником їхнього відділення і крім того, є ФОП по наданню послуг по проведенню ремонтних робіт. Крім того, у банку повідомили, що сума, оговорена в договорі повинна переводитися на рахунок ФОП ОСОБА_8, а вона повинна погашати банку споживчий кредит. В результаті чого, вона виявила бажання розірвати вказаний договір та написала відповідну заяву. Однак, 14 травня 2014 року, отримала відповідь з банку про відмову в задоволенні даної заяви про розірвання договору.

Позивач ОСОБА_7 зазначає про те, що вона не заперечує, що дійсно підписувала договір, однак, в момент його підписання, вважала, що підписує договір підряду, а не кредитний договір. За таких обставин вона звернулася до суду із даним позовом та просила визнати недійсним кредитний договір № від 22 квітня 2014 року, укладений між нею, ОСОБА_7 та ПАТ «Альфа-Банк» внаслідок помилки, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2014 року позов ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Черкаське відділення ПАТ «Альфа-Банк», ФОП ОСОБА_8 про визнання недійсним договору споживчого кредиту задоволено.

Визнано недійсним договір споживчого кредиту № 401607700 від 22 квітня 2014 року укладений між ОСОБА_7 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» як такий, що укладений внаслідок помилки.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 243,60 грн. судового збору на користь держави, на користь ОСОБА_7 1500 грн. по оплаті правової допомоги та 68,40 грн. сплачених державному реєстратору.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ «Альфа-Банк» - Пономарьов І.О. оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним.

Сторони в судове засідання не з'явилися повторно, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення та СМС повідомлення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності, посилаючись що позивач, довірившись молодим чоловікам, вважала, що підписує договір підряду, а не договір споживчого кредиту. Позивач є особою похилого віку, як зазначено в амбулаторній картці, має гостроту зору 03-07, тому суд прийшов до висновку, що в момент укладення кредитного договору, надрукованого шрифтом № 6, вона могла помилятися щодо природи правочину. Суд першої інстанції зазначив, що також викликає сумнів щодо правомірності умов договору, за якими особа, яка уповноважена банком на укладення кредитного договору, за умовами цього ж договору направляє кредитні кошти на свій власний рахунок. Місцем укладення договору зазначено м. Черкаси, в той час як судом встановлено, що текст договору роздруковувався, скріплявся печаткою та підписувався сторонами в АДРЕСА_1. В момент укладення договору в цій квартирі крім позивача було троє молодих людей, проте жінка в квартирі не знаходилося, а кредитний договір від імені банку підписаний ОСОБА_8 Цей підпис на примірнику кредитного договору суттєво відрізняється від підпису на повідомленні ФОП ОСОБА_8, направленого позивачу.

24 квітня 2014 року, тобто через 2 дня після підписання договору споживчого кредиту, позивач ОСОБА_7 повідомила ПАТ «Альфа банк» про розірвання укладеного договору, на що банк заперечив та проінформував, що партнер, треба розуміти ОСОБА_8 найближчим часом виконає свої зобов'язання перед нею.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 22 квітня 2014 року між позивачем ОСОБА_7 та ПАТ «Альфа-Банк» у особі ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреності було укладено кредитний договір № 401607700, відповідно якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник прийняв кредит на наступних умовах: сума та валюта кредиту 1687,85 грн.; процентна ставка за користування кредитом 0,1 % річних; дата остаточного повернення кредиту - 23 квітня 2015 року.

Пунктом 2.5. даного договору визначено, що кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у специфікації або в листі - гарантії до цього договору у загальній сумі 1637,21 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_8

24 квітня 2014 року ОСОБА_7 звернулася до ПАТ «Альфа-Банк» із заявою про розірвання вказаного кредитного договору. Згідно відповіді ПАТ «Альфа-Банк» від 06 травня 2014 року № 38586-23.1-б/б, у банку немає правових підстав для задоволення вказаної заяви ОСОБА_7

Згідно даних висновку старшого лейтенанта міліції о/у СДСБЕЗ Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області Душейка О.В. про результати розгляду звернення від 02 червня 2014 року, ОСОБА_7 рекомендовано звернутися до суду з позовом про розірвання укладених договорів.

Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним договору споживчого кредиту, як такого, що укладений внаслідок помилки, позивач ОСОБА_7 посилалася на те, що під час підписання кредитного договору від 22 квітня 2014 року вона вважала, що підписує договір підряду, оскільки грошових коштів від банку не отримувала.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами 1 та 3 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно роз'яснення п. 19 Постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання недійсним договору споживчого кредиту як такий, що укладений внаслідок помилки, прийшов до правильного висновку, оскільки ОСОБА_7 є особою похилого віку, має гостроту зору 03-07, тобто людиною, яка практично є незрячою, тоді як кредитний договір надрукований шрифтом № 6, в зв'язку з чим укладання з нею будь-якої угоди у простій письмовій формі не можуть свідчити про її повне і вільне волевиявлення на укладання саме такої угоди і бажання настання саме тих правових наслідків, які нею передбачені. Укладання спірного договору, відповідно закону, не потребує його нотаріального посвідчення. Однак, в даному випадку вади здоров'я позивача, однієї із сторін оспорюваного правочину, є об'єктивним фактором, який вимагає наявності у неї представника під час укладання угоди, який в силу наданих йому державною повноважень, зобов'язаний перевірити юридичну чистову змісту угоди, дієздатність її учасників, і їх справжнє волевиявлення на настання правових наслідків, передбачених цією угодою.

Заявлені заперечення позивача щодо істотних умов укладеного договору, які були зроблені у стислий термін, буквально через два дні після підписання договору, не є доказом недобросовісності дій позивача і її небажання у настанні реальних результатів внаслідок підписання договору, а свідчать, що у тій формі і обставинах її укладання (підписання) волевиявлення позивача ОСОБА_7 не могло бути вільним і не могло відповідати її внутрішній волі.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Пономарьова Ігоря Олексійовича - відхилити.

Заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Черкаське відділення ПАТ «Альфа-Банк», ФОП ОСОБА_8 про визнання недійсним договору споживчого кредиту - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :