Справа № 2-620/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року

Житомирський районний суд Житомирської області

у складі: головуючої судді - Баренко С.Г.,

за участю секретаря судового засідання Лабенської Л.І., представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

22.02.2012 Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом та іншими платежами на загальну суму 24193 грн. 67 коп., мотивуючи тим, що відповідач не виконує взяті на себе договірні зобов'язання. Справа розглядається після скасування заочного рішення від 25.04.2012.

Представник Банку у суді заяву підтримав. Наполягав, що сторонами належним чином узгоджено збільшення строку позовної давності до 5 років. Надав судову практику ВСУ з подібних правовідносин та наказ Банку про затвердження нової редакції Умов надання споживчого кредиту «Розстрочка», які діяли на час його підписання.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з причин пропуску Банком строку позовної давності. На його думку сторони у письмовому порядку не досягли згоди, що позовна давність, установлена законом, збільшена до 5 років. На обґрунтування доводів також послався на правову позицію ВСУ у аналогічних справах.

Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини.

31.08.2006 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір №ZRO0RX05423486 про надання останній кредиту в розмірі 4856 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% річних до 30.08.2007. Договір укладено шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (далі - Умови), тарифами складає кредитний договір(а.с. 8-10).

Відповідач здійснювала не регулярні платежі в зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка за розрахунком Банку складає 24193 грн. 67 коп., у тому числі: по кредиту - 2081 грн. 97 коп., відсотках - 8491 грн. 34 коп., комісії - 77 грн. 70 коп., пені - 11914 грн. 39 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1128 грн. 27 коп. (а.с.6).

У ст.ст.526, 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За положеннями ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (чч.1 та 5 ст.261 ЦК). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Останній платіж відповідачем здійснено у серпні 2007 року, тобто саме з того часу у Банку виникло право на звернення з позовом.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Поряд з цим, Умови, пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача. Наказ Банку, який не доведений до відповідача, беззаперечно не доводить, що саме ці Умови розуміла ОСОБА_1, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності на час підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема, щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. До того ж зміст п.4.2, що є в Умовах і в заяві ОСОБА_1, має розбіжності. Умови також не містять жодних ідентифікуючих даних як то: номер договору, строк дії, дату заяви тощо. Крім того у заяві позичальника від 31.08.2006 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

А тому суд вважає, що Банком не надано безсумнівних належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, та ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувались.

Представники сторін надали суду різні за своєю сутністю постанови ВСУ від 24.09.2014 №6-144цс14 та від 11.03.2015 №6-16цс15, прийнятих за наслідками неоднакового застосування судом одних тих самих норм у подібних правовідносинах. В силу ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення ВСУ є обов'язкові для всіх судів України. Виходячи із загальних принципів права, суд бере до уваги рішення ВСУ, що було прийняте пізніше. Окрім цього, таке рішення ВСУ ухвалено на користь менш захищеного суб'єкта договору.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової (стягнення неустойки).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Керуючись: ст.ст. 15, 16, 261, 263, 266, 267, 526, 610, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 88, 130, 212, 213, 215, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С.Г. Баренко