АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 р. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Соколової В.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 р. ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх вимог зазначали, що вони є братом та сестрами по матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3., та спадкоємцями другої черги спадкодавця ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є однією і тією ж особою (їх матір'ю), а ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_5 та їх сестрою по матері, яка проживала спільно з ОСОБА_5 в належній їм на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що після смерті матері ОСОБА_6 фактично прийняла спадщину, позивачі просили встановити зазначені юридичні факти та визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.10.2013 р. задоволено заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про залишення їх позовних вимог без розгляду.

Справа № 2/756/5098/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3454/2015
Головуючий усуді першоїінстанції: Яценко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнень, просила визнати рівними розмір часток ОСОБА_6 та ОСОБА_5 як співвласників квартири АДРЕСА_1; встановити факт прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_11. та набуття ОСОБА_6 в порядку спадкування права власності на Ѕ частку зазначеної квартири; встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6,

яка померлої ІНФОРМАЦІЯ_4. однією сім'єю протягом травня 2006 року - квітня 2008 року за адресою: АДРЕСА_2 та протягом квітня 2008 року - 28 лютого 2012 року за адресою: АДРЕСА_1, а також визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.11.2014 р. зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.11.2014 р. позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є однією і тією ж особою та, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4. є донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його рідної сестри ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4. .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3 899,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначала, що висновок суду про те, що ОСОБА_5 і ОСОБА_7 є однією і тією ж особою є помилковим, а тому позивач та треті особи не мають ніякого родинного зв'язку з покійною ОСОБА_10 і не належать до кола її спадкоємців.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд не звернув увагу на те, що з актового запису про шлюб ОСОБА_11 (батько позивача та третіх осіб) уклав шлюб не з ОСОБА_7, а з ОСОБА_12

З урахуванням наведеного вважала, що надана позивачем посвідка про народження, в якій його матір'ю зазначено ОСОБА_7, викликає сумнів щодо її достовірності.

Крім того вказувала на те, що суд залишив поза увагою наявність розбіжностей в інших наданих позивачем документах, зокрема у книжці військовослужбовця ОСОБА_11, датованій 1942 р., де його дружиною зазначено ОСОБА_5, тоді як у свідоцтві про народження ОСОБА_6, виданого у 1947 році, її матір'ю записана ОСОБА_7

Також посилалась на те, що позивач не надав жодних документів у яких було б зазначено рік народження ОСОБА_7, натомість наявна лише дата народження ОСОБА_5, що на її думку також свідчить про те, що це дві різні особи.

З огляду на недоведеність позивачем наявності перешкод для оформлення права власності на спадкове майно у передбаченому законом порядку вважала, що суд перебрав на себе повноваження нотаріуса, чим позбавив її права на спадкування в порядку ст.1264 ЦК України.

В судове засідання ОСОБА_1, її представник, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та представник Головного управління юстиції у м. Києві не з'явилися, про час та місце розгляду справи зазначені особи були повідомлені належно, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема родинних відносин між фізичними особами, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Квартира АДРЕСА_1, загальною площею 33,50 кв.м., житловою площею 16,20 кв.м. приватизована та належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та члену її сім'ї ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.06.1993 р., зареєстрованого 07.07.1993 р. у Київському міському бюро технічної інвентаризації.

ІНФОРМАЦІЯ_11. померла ОСОБА_5, внаслідок чого відкрилася спадщина на належну їй Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася.

З довідки про склад сім'ї наймача, наданої Органом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації убачається, що на час приватизації у квартирі з 14.08.1984 р. зареєстрована ОСОБА_5, 1907 року народження, яка в графі «Родинні відносини», зазначена, як мати наймача ОСОБА_6, 1930 року народження, яка була зареєстрована у цій квартирі з 22.06.1976 р. Таким чином, внаслідок приватизації ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як донька і мати, тобто як члени сім'ї приватизували квартиру і стали її співвласниками в рівних частках.

Відповідно до відновленого запису акту №402 про народження ОСОБА_6, заявником про поновлення цього актового запису є її мати ОСОБА_7.

Згідно відновленого свідоцтва про народження ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєструвала шлюб із ОСОБА_11, взявши прізвище ОСОБА_5

З Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 12.02.2013 р., виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Миргородському району Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області убачається, що ОСОБА_11 одружився із ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5.

В червоноармійській книжці батька позивача, виданої 26.04.1942 р., дружиною ОСОБА_11 записана ОСОБА_5.

Як убачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб ОСОБА_11 та ОСОБА_5, на момент укладання офіційного шлюбу у них вже було троє спільних дітей, а саме: ОСОБА_2 - 1938 року народження (позивач), ОСОБА_16 - 1935 року народження, ОСОБА_5 - 1948 року народження, які є третіми особами у справі.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 5 від 12.02.2013 р., виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Миргородському району Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, записана ОСОБА_7, а її батьком ОСОБА_13

Спадкодавець ОСОБА_6, народжена в селі Попівка Миргородського (раніше Комишнянського) району Полтавської області ІНФОРМАЦІЯ_1, коли офіційно шлюб не реєструвався через відсутність органів реєстрації актів цивільного стану. Шлюбні відносини між її матір'ю ОСОБА_7 та батьком ОСОБА_13 були укладені за релігійним обрядом.

Про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є однією особою свідчить також і те, що в запису акта №402 про народження спадкодавця ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, заявник ОСОБА_7 підписалася як «Брунько».

Згідно посвідки НОМЕР_1 про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, його матір'ю записана ОСОБА_7.

Відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/991-а від 05.12.2013 р., записи особового імені «ОСОБА_4» у Свідоцтві про смерть ОСОБА_5, Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб та «ОСОБА_4» у Свідоцтві про народження ОСОБА_14 та Військовому квитку ОСОБА_11 являються ідентичними іменами.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 має один і той рік народження - 1907, та до 1941 року проживала в селі Попівка Миргородського (Комишнянського) району Полтавської області, а з 1945 року до 18.09.1983 року проживала у с. Мокрії Миргородського (Комишнянського) району Полтавської області.

У паспорті та посвідці про народження ОСОБА_2 та у поновленій посвідці про народження спадкодавця ОСОБА_6 зазначено, що вони також проживали в селі Попівка Миргородського (Комишнянського) району Полтавської області.

Крім того, ОСОБА_15 в зустрічному позові та в запереченні на первісний позов визнавала, що ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а її представник в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (треті особи) між собою є рідними братом і сестрами, а їх матір'ю є ОСОБА_5

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є однією і тією ж особою, яка є матір'ю спадкодавця ОСОБА_6, а також позивача ОСОБА_2, третіх осіб: ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які по її лінії є рідними сестрами і братом.

Після смерті ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_11.) відкрилася спадщина на належну їй частку у квартирі АДРЕСА_1. Ніхто з її спадкоємців до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не звертався, але оскільки в користування спадковим майном вступила її донька ОСОБА_6, яка як до, так і після смерті ОСОБА_5 постійно нею користувалась, то відповідно до діючої на той час ст.549 ЦК УРСР вона є такою, що прийняла спадщину. Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

ІНФОРМАЦІЯ_4. померла ОСОБА_6, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та спадкодавець ОСОБА_6 є рідними братом та сестрами, то вони відносяться до другої черги спадкоємців за законом.

З матеріалів спадкової справи убачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк після смерті ОСОБА_6 звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

За змістом ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зважаючи на те, що позивач відноситься до другою черги спадкоємців, і таке його право оспорюється ОСОБА_1, яка також претендує на спадкове майно в порядку ст.1264 ЦК України і з цього приводу виник спір, доводи апеляційної скарги про те, що суд задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання права власності на спадкове майно перебрав на себе повноваження нотаріуса, є безпідставними.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги законність та обґрунтованість висновків суду не спростовують, а тому її слід відхилити.

Оскільки при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 не в повному обсязі сплатила розмір судового збору в частині, що стосується вимог немайнового характеру, з неї в дохід держави підлягає стягненню 121, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегіясуддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 р. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 121,80 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: