АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1121/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівТрюхана Г. М. , Сіренка Ю. В.
при секретаріРибасюк О.С.,

з участю: ОСОБА_6, представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року представник за довіреністю ПАТ КБ «Приватбанк» - Ярмола К.А. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № б/н від 16 лютого 2009 року. Відповідно до його умов відповідач отримав кредитні кошти на платіжну картку в сумі 8500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк», стверджував, що, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, у ОСОБА_6 станом на 31 жовтня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 16450 гривень 46 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 7977 грн. 47 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 6242 грн. 00 коп., заборгованість з комісії за користування кредитом - 1209 грн. 54 коп., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору - 250 грн. (фіксована частина штрафу) та 771 грн. 45 коп. - штраф з процентною складовою.

У своїй заяві позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16 450 грн. 46 коп. за кредитним договором № б/н від 16 лютого 2009 року та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 16 450 грн. 46 коп. за кредитним договором № б/н від 16 лютого 2009 року та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього 16 694 грн. 06 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій посилався на допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права.

Зокрема зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», не врахував, що між сторонами не укладався кредитний договір, а 16 лютого 2009 року відповідач підписав картку-заяву про оформлення кредиту у вигляді кредитної картки «Універсальна», згідно якої було відкрито рахунок SAMDN 515 та надано кредитний ліміт у розмірі 500 грн. з базовою процентною ставкою 2,5% на місяць на залишок заборгованості та нульовою ставкою комісії. Погашення за даною карткою відбувалось шляхом списання коштів з дебетової картки № 629228. І за період з січня 2009 року по серпень 2012 року перевищення

кредитного ліміту або заборгованості не було, а з вересня 2012 року ОСОБА_6 послугами банку не користувався і заборгованість в нього перед позивачем відсутня.

Крім того, згідно із Правилами користування карткою, банк повинен був інформувати його як клієнта не рідше одного разу на місяць про стан картрахунку та проведення фінансових операцій, що не було дотримано стороною позивача.

Тому апелянт просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2015 року та ухвалити нове рішення.

Заслухавши учасників процесу, що з'явилися, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно визначив правовідносини, що склалися між сторонами та вірно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст. 1, 3 ЦПК України).

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що ОСОБА_6 погодився з умовами та правилами надання банківських послуг - підписав картку-заяву про оформлення кредиту у вигляді кредитної картки «Універсальна», згідно якої було відкрито рахунок SAMDN 515, а факт отримання кредиту та використання кредитної картки (отримання кредитних коштів) відповідачем не оспорюється /а.с.10/.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач з моменту отримання кредитної картки частково вимоги по договору виконував, здійснюючи погашення заборгованості окремими платежами, що не заперечувалося ОСОБА_6 і підтверджується даними розрахунку заборгованості та випискою по особовому рахунку /а.с.8-9, 23-28/.

При цьому сам апелянт стверджував, що з вересня 2012 року послугами ПАТ КБ «Приватбанк» не користувався.

Але в матеріалах справи міститься виписка по особистому рахунку ОСОБА_6 за договором № б/н від 16 лютого 2009 року, наданий стороною позивача, з якого вбачається, що й після вересня 2012 року ОСОБА_6 здійснювалися операції за даним картковим рахунком: погашено заборгованість 27 вересня та 29 жовтня 2012 року в розмірах 500 грн. та 700 грн. відповідно. І лише після цього виплати по кредитному договору відповідач припинив. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості згідно умов зазначеного договору.

При цьому ОСОБА_6 не спростував належними доказами факти здійснення платежів по погашенню заборгованості .

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином.

Укладаючи договір, сторони досягли згоди, що відповідно до п.9.3 Договору картковий рахунок відкритий на необмежений термін.

У пункті 9.5 Умов та правил надання банківських послуг сторони Договору дійшли згоди, що картковий рахунок може бути закритий на підставі Заяви його Утримувача або Банк має право закрити Картрахунок, письмово повідомивши Утримувача. При цьому Утримувач зобов'язаний погасити усі види заборгованості перед Банком.

Із пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

Враховуючи, що вказаний договір не був розірваний, картковий рахунок не був закритий, а ОСОБА_6 при цьому не виконав умов договору, то позивач правомірно здійснив нарахування процентів та передбачених умовами Договору штрафних санкцій станом на 31 жовтня 2014 року, а заперечення апелянта не спростовують ні підстав здійснення нарахувань , ні їх розміру.

Зазначені в апеляційній скарзі докази не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для її задоволення, оскільки носять суб'єктивний характер і ґрунтуються на неправильному трактуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасована правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За встановлених обставин, підстав для зміни чи скасування рішення суду колегія суддів не вбачає, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2015 року - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :