Справа № 742/5814/14 Провадження № 22-ц/795/474/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Циганко М. О. Доповідач - Зінченко С. П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЗінченко С.П.
суддів:Кузюри Л.В., Харечко Л.К.
при секретарі:Шкарупі Ю.В.,
за участю:відповідача ОСОБА_5 її представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 28 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про розірвання договору про надання юридичної допомоги та стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В грудні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір № ПД-22/9/14-ц про надання правової допомоги, який був укладений 29 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_5, а також стягнути з останньої 10 878 грн. 10 коп. заборгованості за цим договором та за договором про надання правової допомоги № ПД-25/11-14-ц від 25.11.2014 року. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 зазначав, що між ним як адвокатом та ОСОБА_5 було укладено два договори про надання правової допомоги - №ПД-22/9/14-ц від 29.09.2014 року та № ПД-25/11-14-ц від 25.11.2014 року, умови яких ним виконувались в повному обсязі. В порушення прийнятих на себе зобов'язань відповідач не оплатила у визначеному розмірі та у визначений строк суми гонорару та фактичних витрат, пов'язаних із виконанням договору, та відмовляється добровільно виконувати свої грошові зобов'язання.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 28 січня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено частково, розірвано договір № ПД-22/9/14-ц про надання правової допомоги від 29 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на незаконність судового рішення в частині відмови у задоволенні вимоги майнового характеру, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апелянт вказує, що ним умови договорів виконувались належним чином та в повному обсязі, проте відповідач оплату наданих послуг не здійснила. Так, за умовами договору про надання правової допомоги від 29 вересня 2014 року ОСОБА_5 зобов'язувалась сплатити адвокату 4500 грн. в строк до 29.10.2014 року, а також згідно п. 2.1 договору при остаточному розрахунку оплатити фактичні витрати, які відповідно до калькуляції станом на 17.12.2014 року складають 8769 грн. 60 коп. Апелянт також вказує, що договір № ПД-25/11-14-ц від 25.11.2014 року був розірваний ним по угоді 17 грудня 2014 року, проте відповідач не оплатила обумовлену цим договором суму гонорару в розмірі 2000 грн. Апелянт не погоджується із мотивами відмови суду у задоволенні вимог про стягнення коштів за договорами, які суд визначив як похилий вік відповідача, виконання нею грошових зобов'язань за іншими договорами про правову допомогу.

Апелянт ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст.305 ЦПК України неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, не є перешкодою розглядові справи.

Відповідач та її представник в суді апеляційної інстанції просили відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що існує взаємне бажання сторін розірвати договір №ПД-22/9/14-ц про надання правової допомоги від 29 вересня 2014 року, а тому позовні вимоги в цій частині були задоволені. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення сум заборгованості за договорами про надання правової допомоги, суд першої інстанції посилався на непрацездатність відповідача, її похилий вік, здійснення оплати за послуги позивача за рядом договорів по аналогічним справам.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Предметом спору у даній справі є стягнення суми гонорару з відповідача на користь адвоката на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги

Відповідно до вимог ст. 16, 17 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при КМУ від 01.10.1999 року, доручення клієнта на надання йому адвокатом правової допомоги підлягає оформленню у формі письмової угоди про надання правової допомоги. В угоді про надання правової допомоги мають бути чітко і недвозначно визначені всі головні умови, на яких адвокат приймає доручення клієнта. В угоді про надання правової допомоги в будь-якому випадку мають бути визначені: прізвище, ім'я та по батькові, адреса фізичної особи або назва та адреса юридичної особи - клієнта; ті ж відомості щодо особи, яка уклала угоду, якщо договір укладається не особисто клієнтом; прізвище, ім'я та по батькові адвоката (або назва адвокатського об'єднання), який надаватиме правову допомогу, та його адреса; зміст доручення: яка саме правова допомога має надаватися за угодою і де вона має надаватись; розмір гонорару, порядок його обчислення (фіксована сума, погодинна оплата) і внесення (авансування, оплата за результатом, тощо); розмір, порядок обчислення і внесення фактичних видатків, пов'язаних з виконанням доручення; підписи осіб, що уклали угоду. Угода не повинна містити положень, що суперечать чинному законодавству та цим Правилам.

Згідно ст. ст. 37, 40 Правил адвокатської етики у випадку дострокового розірвання угоди про надання правової допомоги: за ініціативою клієнта, якщо причина розірвання угоди полягає в неналежному, такому, що не відповідає закону і цим Правилам, виконанні доручення, або при фактичній відмові адвоката від виконання доручення адвокат не має права вимагати сплати йому гонорару і повинен повернути клієнту одразу після розірвання угоди фактично внесений гонорар. Клієнт може в будь-який час і з будь-яких причин (або без їх пояснення) розірвати угоду з адвокатом в односторонньому порядку.

Судом встановлено, що 29.09.2014 року між позивачем ОСОБА_7, як адвокатом, та відповідачем ОСОБА_5, як клієнтом, був укладений договір №ПД-22/9/14-ц про надання правової (юридичної допомоги (а.с.20-21). Відповідно до умов цього договору (п.1.2) ОСОБА_7 консультує і здійснює підготовку для порушення провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про визнання незаконним вселення та реєстрацію за місцем проживання, визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловими приміщеннями у житловому будинку та подальше ведення справи в суді, а клієнт ОСОБА_10 зобов'язується оплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги та фактичні витрати, пов'язані з виконанням цього договору (п.1.1 договору) (а.с.20).

Звертаючись до суду, ОСОБА_7 просив стягнути з ОСОБА_5 8878 грн. 10 коп. заборгованості по оплаті гонорару за договором ПД-22/9/14-ц від 29.09.2014 року, яка складається із фактичних витрат адвоката за витрачений час в сумі 8769 грн. 60 коп., інфляційних коштів в сумі 85 грн. 50 коп., нарахованих на суму винагороди 4500 грн., 3% річних в сумі 23 грн. Вимоги про стягнення винагороди за послуги в сумі 4500 грн. позивачем ОСОБА_7 не заявлялись.

Згідно з калькуляцією витрат на правову допомогу по цивільній справі №742/4469/14, провадження № 2/742/1508/14 за договором № ПД-22/9/14-ц адвокатом ОСОБА_7 було витрачено 18 годин, сума гонорару становить 8769 грн. 60 коп. (а.с.5).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 2.1 договору №ПД-22/9/14-ц від 29 вересня 2014 року гонорар адвоката складається із винагороди за послуги в сумі 4500 грн. та коштів, що вносяться клієнтом на покриття фактичних витрат, пов'язаних із виконанням договору. У п. 6.1 цього ж договору сторони передбачили, що у будь-якому випадку погодинна оплата витрат часу за послуги адвоката розраховується за фактично затрачений час по виконанню зобов'язань за цим договором, обчислюється в розмірі, розрахованому відповідно до п. 1 Закону України № 4191-VІ від 20.12.2013 року, за калькуляцією витрат часу, розрахованою адвокатам та погодженою з клієнтом.

До позовної заяви ОСОБА_7 було додано калькуляцію витрат на правову допомогу адвоката станом на 17.12.2014 року при наданні правової допомоги згідно договору № ПД-22/9/14-ц від 29 вересня 2014 року в провадженні № 2/742/1508/14, справа № 742/4469/14 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.5).

Проте жодних доказів погодження даної калькуляції адвокатом ОСОБА_7 з ОСОБА_5 не надано. Відсутні докази такого погодження і в матеріалах цивільної справи № 742/4469/14 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання осіб такими, що не мають права користування житлом, яка була витребувана апеляційним судом та досліджена в судовому засіданні.

Отже, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, при виконані договору ПД-22/9/14-ц від 29 вересня 2014 року, а також погодженого сторонами розрахунку витрат передбаченого п.6.1 цього договору є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат в розмірі 8769 грн. 60 коп. гонорару, 108 грн. 50 коп. інфляційний та 3% річних, які обраховані адвокатом самостійно.

Позивачем також були заявлені вимоги про стягнення 2000 грн. винагороди за договором № ПД-25/11-14ц про надання правової допомоги від 25 листопада 2014 року, що був укладений між адвокатом ОСОБА_7 та ОСОБА_5 та розірваний за вимогою відповідача 17.12.2014 року.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_7 зобов'язався консультувати і здійснювати підготовку для ведення справи № 742/5143/14, провадження №2/742/1801/14 за позовом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про вселення та подальше ведення справи в суді (п.1.3), а клієнт ОСОБА_10 зобов'язується оплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги та фактичні витрати, пов'язані з виконанням цього договору (п.1.2 договору) (а.с.8). Цим же договором, зокрема п.2.1 передбачено сума винагороди адвокату на покриття фактичних витрат не більше 2000 грн.

Проте позивачем не надано жодного належного доказу щодо предмету доказування.

Згідно договору № ПД-25/11-14-ц від 25.11.2014 року позивач зобов'язувався надавати правову допомогу ОСОБА_5 по цивільної справи № 742/5143/14 за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про вселення в житловий будинок. Вказана справа була витребувана апеляційним судом та досліджена в судовому засіданн. Із цивільної справи та даних журналу судового засідання від 25.11.2014 року вбачається, що позивач приймав участь у попередньому судовому засіданні з 9.44. до 9.50, тобто протягом 6 хвилин. В подальшому вказаний договір про надання правової допомоги на вимогу відповідача було розірвано, що підтверджується угодою (а.с.36) та журналом судового засідання від 17.12..2014 року (а.с.30).

Із змісту п.2.1 цього договору вбачається, що розмір гонорару визначено нечітко та двозначно, що є порушенням ст..30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність та п.17 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим з»їздом адвокатів 17 листопада 2012 року.

Відсутність будь-яких документів, які б підтверджували надання позивачем будь-яких видів правової допомоги за цим договором є підставою для відмови в задоволенні вказаних вимог.

Щодо вирішення вимог про розірвання договору №ПД-22/9/14-ц від 29 вересня 2014 року, то в цій частині рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 526, 626, 627, 629 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 28 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за надання правової допомоги скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за надання правової допомоги відмовити.

В іншій частині залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: