Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/196/15-ц
Провадження №22ц/778/4044/15 Головуючий у 1 інстанції: Стоматов Е.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу ОСОБА_6, Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 з вказаним позовом, у якому зазначав, що на прохання ОСОБА_5 подарувати її малолітньому сину частину домоволодіння у звязку з тим, що батьком її малолітнього сина ОСОБА_4 є померлий син позивача - ОСОБА_7, позивач 04 жовтня 2006 року на підставі нотаріально посвідченого договору подарував малолітньому ОСОБА_4 7/50 частин домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, пров. КІМу, буд. 1. У вересні 2013 року ОСОБА_5 повідомила позивача про наявність судового рішення про встановлення факту батьківства ОСОБА_7 відносно ОСОБА_4, з якого позивачу стало відомо, що відсутні документи на підтвердження факту родинних відносин між померлим сином позивача та ОСОБА_4 За його касаційною скаргою рішення судів про встановлення факту батьківства його померлого сина відносно ОСОБА_4 були скасовані.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати договір дарування частини домоволодіння від 04 жовтня 2006 року недійсним, як вчинений ним під впливом помилки щодо обставини, яка має істотне значення, а саме щодо прав обдарованого ОСОБА_4, оскільки він подарував належне йому нерухоме майно сторонній для нього особі.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору.

Так, ст. 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності угоди, якщо її недійсність прямо не встановлена законом або якщо вона не визнана судом недійсною.

У відповідності до положень ст.ст. 717, 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За положеннями ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ст. 229 ЦК України, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" розяснено, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належало 16/25 часток домоволодіння за адресою м.Запоріжжя, провул. КІМу, буд.1.

4 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № -2185 ( а.с.12-13). Відповідно до умов вказаного договору позивач подарував малолітньому ОСОБА_4 7/50 частин домоволодіння, прийняття дарунку підтверджено одержанням документів на 7/50 частин домоволодіння та ключів від них (п.п.1,8 договору дарування). Вартість дарунку складає 19542 грн.

18.10.2006 р. право власності на 7/50 части будинку зареєстровано за ОСОБА_4 ( а.с.14).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом на підставі ст. 229 ЦК України, проте не довів, що при укладенні оспорюваного договору дарування мала місце помилка щодо прав обдарованого та наявності обставин, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним.

Такі висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів було дотримано норми цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що він помилявся під час укладання договору дарування щодо наявності родинних стосунків з обдарованим не можуть бути підставою в розумінні ст.229 ЦК України для визнання цього договору недійсним.

Твердження ОСОБА_7 про те, що він, укладаючи оспорюваний договір дарування не був обізнаний з процедурою реєстрації народження дітей і не знав, якими документами підтверджується батьківство і тому помилився щодо обдарованого, вважаючи його своїм онуком, також правомірно оцінені судом першої інстанції як помилка внаслідок власного недбальства та незнання закону що не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Зміст позовної заяви та встановлені судом при розгляді справи фактичні обставини свідчать про те, що на момент укладення договору дарування нерухомого майна ОСОБА_3 усвідомлював, що укладався саме договір дарування, він розумів природу цього правочину, добровільно розпорядився 7/50 частин домоволодіння з належних йому 16/25 частин, і сам був ініціатором його укладення та визначив, що обдарованою особою повинен виступати малолітній ОСОБА_4

Судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову по суті заявлених вимог і тому посилання апелянта у скарзі на поновлення строку позовної давності не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображують позицію позивача, викладену у позові і висловлену в ході розгляду справи і полягають лише у незгоді з висновками суду і в переоцінці доказів, які належним чином перевірені і оцінені судом першої інстанції, і не доводять порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права.

Судом першої інстанції повно і всебічно зясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки суду відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми матеріального і процесуального законів при розгляді справи судом не порушені і застосовані вірно.

За таких обставин судова колегія вважає, що по справі постановлено законне і обгрунтоване рішення, тому підстав для його скасування не вбачається

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: