РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року

Київський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Чередник В.Є.

при секретарі Кривенко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ХНУВС до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов"язаних з навчанням, -

Встановив:

У серпні 2014 р. Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 суму за навчання у розмірі 45 455, 52 грн.

При цьому, позивач посилався на те, що наказом ХНУВС від 30 серпня 2006 року № 274 о/с відповідача ОСОБА_1 було зараховано до складу курсантів університету.

01 вересня 2007 року між ХНУВС та відповідачем був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно з наказом ХНУВС від 18 червня 2011 року курсанта 4-го курсу лейтенанта міліції ОСОБА_1 було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУМВС України у Харківській області.

Наказом ГУМВС України в Харківськиій області від 08 травня 2012 року № 77 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх слрав за п. 64 "ж" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням).

Відповідно до п. 2.3.6. Договору відповідач зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті згідно з затвердженим розрахунком.

Відповідно до розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_1 у ХНУВС їх сума складає 45 455,52 гривень, які позивач просив стягнути з відповідача.

В судове засідання представник позивача не з'явився, в поданій до суду заяві просив розглядати справу за його відсутності та просив позовні вимоги задовольнити/ а.с. 20/.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову та просив розглянути справу за його відсутності.. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач мав підстави для дострокового розірвання угоди про навчання, договір на який посилається позивач припинив свою дію, строк виконання зобов'язання щодо сплати грошових коштів не визначено, а позивач із вимогою до відповідача щодо сплати спірних сум не звертався.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підпунктом 3) пункту 9 Постанови КМУ від 22 серпня 1996 р. № 992 встановлено, що розірвання випускником угоди, допускається з таких поважних причин: якщо випускник - вагітна жінка, мати або батько, які мають дитину у віці до трьох років, або дитину, яка згідно з медичним висновком потребує догляду (до досягнення нею шестирічного віку); одинока мати або батько, які мають дитину до чотирнадцяти років або дитину-інваліда.

Відповідно до свідоцтва про народження, судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1

Передбачена п.п. 3 п. 9 Порядку від 22 серпня 1996 р. № 992 поважна причина є безумовною підставою для розірвання договору, наявність підстав для розірвання названого договору не викликає сумніву, оскільки належними доказами відповідач довів, що у 2011 році в нього народилася донька.

Також суд зазначає, що у своїй позовній заяві позивач посилається на договір від 01.09.2007 року, зазначаючи, що відповідно до п. 2.3.6. даного договору відповідач зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Проте, як вбачається договір від 01.09.2007 року, на який посилається позивач, припинено згідно із п. 7.4 Договору від 25 травня 2011 року, який укладено між позивачем та відповідачем. Згідно з п. 7.4. від 25 травня 2012 року попередній договір від 01 вересня 2007 року припиняється. Копія даного договору була надана відповідачем разом із письмовими запереченнями.

Стаття 653 ЦК України встановлює, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Таким чином зобов'язання, яке виникло на підставі договору між позивачем та відповідачем від 01 вересня 2007 року, щодо відшкодування фактичних витрат починаючи з 01 вересня 2007 року по 25 травня 2011 року припинилися. Відповідно до ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Однак такого в договорі від 25 травня 2011 року не передбачено.

Згідно із положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Позивач в якості підстав свого позову не посилається на норми договору від 25 травня 2011 року, а тому суд в цій частині не може вийти за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимог, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 251, 252 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно з умовами договору у разі відмови добровільно відшкодувати витрати таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. В даному випадку строк (термін) виконання зобов'язання щодо відшкодування суми фактичних витрат на навчання не встановлений, а тому обов'язок їх відшкодування настане з моменту пред'явлення вимоги. Враховуючи, що зобов'язання в такому разі не може вважатися порушеним, то немає і порушення прав позивача, а тому немає підстав для задоволення позову.

Згідно п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313, п.7 Постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12.07.06 року і п.4.4. Договору, визначена підстава стягнення витрат в судовому порядку, а саме: у разі відмови осіб добровільно відшкодувати витрати.

Однак, позивачем не було надано документального підтвердження свого звернення до відповідача, з вимогою добровільного відшкодування витрат і тим більше не надані дані про відмову відповідача від цієї вимоги.

В даному випадку між сторонами була відсутня суперечка, а право позивача фактично не було порушене.

Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень, окрім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 251, 252, 530, 653 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з навчанням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова апеляційної скарги.

Суддя -