Справа № 221/2803/2012 Провадження № 22-ц/772/915/2015Головуючий в суді першої інстанції Вохмінова О. С.
Категорія 47Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року за заявою державного виконавця Староміського ВДВС Вінницького міського управління юстиції Кушнір К.А. про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

встановила:

Державний виконавець Староміського ВДВС Вінницького міського управління юстиції Кушнір К.А. звернулася до суду із вказаною заявою, посилаючись на те, що на виконанні у Староміському ВДВС ВМУЮ знаходиться виконавче провадження № 37472797 з виконання виконавчого листа № 221/2803/12 від 04.04.2013 року про зобов`язання ОСОБА_7 знести самочинно збудований сарай та гараж, позначені на плані «Г» за її рахунок та зняти з воріт і хвіртки замки. Оскільки ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, державний виконавець Кушнір К.А. просила замінити сторону виконавчого провадження на правонаступника боржника.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року замінено сторону виконавчого провадження № 37472797 з примусового виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2013 року у справі № 221/2803/12 боржника ОСОБА_7 на правонаступника ОСОБА_2, що мешкає в АДРЕСА_1.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду, оскільки вважає її незаконною, тому, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам по справі, порушення судом норм матеріального права, просить ухвалу скасувати та постановити ухвалу якою в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

ОСОБА_4 у своїх запереченнях на скаргу її доводи не визнав, вказавши на безпідставність і на законність та обґрунтованість ухвали суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ухвали Вінницьким міського суду Вінницької області від 17.07.2014 року за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.05.2013 року було встановлено, що спірні правовідносини допускають правонаступництво в частині зобов`язання знесення самочинно побудованого сараю та гаража за рахунок боржника. При цьому судом враховано, що станом на 02.02.2015 року спадкоємець ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину не отримав, проте в установленому порядку одноосібно прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, а рішення суду залишається не виконаним протягом розумного строку, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Закону України «Про виконавче провадження» та порушує права позивача ОСОБА_4

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 37 ЦПК України процесуальним правонаступником є особа, якою замінено сторону або третю особу в зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного правовідношення, а саме: в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи, та до якої переходять усі процесуальні права й обов'язки цього суб'єкта.

Згідно з ч. 1 ст. 378 ЦПК України в разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутись до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2013 року вирішено усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_2, шляхом зобов'язання ОСОБА_7 знести самочинно побудовані сарай та гараж за її рахунок та зняти з воріт і хвіртки при в'їзді в двір замки.

Тобто, вказаним рішенням встановлений факт самочинного будівництва померлою сараю та побудови будівлі під літерою «Г» з перевищенням розмірів раніш існуючої будівлі, які і зобов'язано знести.

Згідно спадкової справи померлої ОСОБА_7 після її смерті спадщину прийняв ОСОБА_2 шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви.

Спадкоємець ОСОБА_8, подала заяву про відмову від обов'язкової частки в спадщині.

Статтями 1218, 1219 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу.

Право на спадкування не належить до тих прав, які на підставі ст. 1219 ЦК є особистими і відносно яких правонаступництво недопустиме.

Норма ч. 2 ст. 376 ЦК України встановлює, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, до спадкоємця право власності на будівельні матеріали в самочинному будівництві не можуть перейти за окремим титулом - свідоцтвом про право на спадщину, а переходять тільки права та обов'язки щодо них.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч.1 ст. 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК).

До спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обов'язок відшкодувати вартість

витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану (частини четверта, сьома статті 376 ЦК).

Суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув, не з'ясував фактичних обставин справи, не дав належної оцінки доказам, що знаходяться в матеріалах справи та прийшов до передчасного висновку про задоволення заяви щодо заміни сторони виконавчого провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок для його вирішення.

З огляду на викладене судова колегія приходить до висновку про те, що ухвала суду першої інстанції залишатись в силі не може та підлягає скасуванню, з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року скасувати, а вирішення питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.