РІШЕННЯ

іменем України

26 березня 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретаря Іванової О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції про скасування рішення комісії по трудовим спорам та визнання недійсною інформації, третя особа - ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

18.12.2014 року від ОСОБА_1 поштою до Зміївського районного суду надійшла позовна заява, а 06.01.2015 року подана уточнена позовна заява, з наступними вимогами: скасувати рішення комісії із трудових спорів Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" №8 від 28.11.2014 року як незаконне; визнати недійсною інформацію, яка міститься в характеристиці робітника ОСОБА_1, виданої начальником хімічного цеху Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" ОСОБА_4, а саме інформацію про те, що "ОСОБА_1 за час роботи в хімічному цеху зарекомендувала себе недисциплінованим робітником (не вважала потрібним попереджувати керівництво цеху про невихід на роботу) за що неодноразово депреміювалася розпорядженням по цеху. Взаємовідносини з колегами по роботі були "натягнуті" із-за особливостей характеру (пихатість, принциповість)"

В обґрунтування позовної заяви позивачка ОСОБА_1 зазначила, що вона працює на Зміївський ТЕС ПАТ «ДЕК «Центренерго» (далі Зміївська ТЕС) в загоні відомчої воєнізованої охорони (далі ЗВВО), охоронником 3 розряду, куди вона була переведена 03.10.2012 року з хімічного цеху Зміївської ТЕС за станом здоров'я. В хімічному цеху Зміївської ТЕС вона працювала з 2009 року по 2012 рік.

Після переведення начальник ЗВВО почав безпідставно вимагати від неї звільнитися за власним бажанням. Вона мати одиначка, сама виховує малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тому не може залишитись без роботи, оскільки від її матеріального забезпечення залежить її дитина. З ініціативи власника її як мати одиначку звільнити не можливо, тому начальник ЗВВО безпідставно почав притягувати її до дисциплінарної відповідальності, щоб звільнити її за невиконання трудових обов'язків. Вона, в свою чергу, звернулася до суду з позовами про оскарження рішень про притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

З червня 2014 року по жовтень 2014 року в Зміївському районному суді Харківської області розглядалась цивільна справа № 621/1666/14-ц за її позовною заявою до Зміївської ТЕС.

Під час розгляду вказаної цивільної справи представник Зміївської ТЕС надав суду, як доказ по справі, характеристику на ОСОБА_1, складену начальником хімічного цеху ОСОБА_4

Інформація, яка міститься в характеристиці є неправдивою, та такою що принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

В характеристиці вказано, що вона за час роботи в хімічному цеху зарекомендувала себе недисциплінованим робітником, а саме: не вважала за потрібне попереджувати керівництво цеху про невихід на роботу, за що була неодноразово депремійована розпорядженням по цеху; взаємовідносини з колегами по роботі були напружені із-за особливості характеру, а саме пихатість (высокомерие) та принциповість.

Інформація про неодноразове депреміювання її за не попередження про невихід на роботу та про те, що вона мала напружені стосунки з колегами по роботі із-за пихатості є недостовірною з наступних підстав, всякий раз коли вона з поважної причини не мала змогу вийти на роботу, вона попереджала про це керівництво, тому вона не була неодноразово депремійована за не попередження про невихід на роботу розпорядженням по цеху. З колегами на роботі у неї були хороші дружні відносини, жодної негативної ситуації між нею та колегами не виникало. Під час її роботи в хімічному цеху начальником цеху був Царьов, який ставився до неї з повагою, відмічаючи її ділові професійні якості.

Неправдиву характеристику на неї склав теперішній начальник цеху ОСОБА_4, який під час її роботи в хімічному цеху не був начальником цеху. Вважала, що надавати характеристику на робітника, який не працював під його керівництвом, ОСОБА_4 не мав права. Зміївська ТЕС, в свою чергу, не мала права розповсюджувати без її дозволу негативну, недостовірну інформацію про неї.

Інформація в характеристиці на неї навмисно була вказана неправдивою та негативною, щоб висвітлити її в Зміївському районному суді під час розгляду справи № 621/1666/14-ц, з негативного боку, як недисциплінованого робітника.

Для того, щоб захистити своє право на повагу честі, гідності та ділової репутації, яка була порушена роботодавцем, вона 03.11.2014 року звернулась в комісію з трудових спорів Зміївської ТЕС з заявою про визнання інформації, яка міститься в характеристиці, недійсною.

28.11.2014 року на засіданні комісії із трудових спорів, було прийнято Рішення №8 про відмову в задоволені її вимог. В Рішенні комісії із трудових спорів вказано, що вимога наведена в заяві працівника не підлягає розглядові в комісії по трудових спорах.

Копію Рішення №8 комісії із трудових спорів Зміївської ТЕС вона отримала рекомендованим листом Укрпошти 04.12.2014 року, тобто має право оскаржити вказане рішення в десятиденний строк, а саме по 14.12.2014 року включно.

Вважала, що рішення комісії з трудових спорів є незаконним, безпідставним та не мотивованим.

Її право на захист честі, гідності і ділової репутації закріплено ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 277 Цивільного кодексу України.

Питання процедури захисту честі, гідності і ділової репутації також роз'яснив Верховний Суд України у своїй Постанові пленуму № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року.

Тобто, комісія із трудових спорів повинна була розглянути спір про захист честі, гідності та ділової репутації, який виник на підприємстві, однак комісія в черговий раз проігнорувала свій обов'язок належним чином розв'язати спір між робітником та роботодавцем.

Позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні від позову не відмовилися, підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, вважала його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав: як вказано в позовній заяві, ОСОБА_1 отримала рішення комісії по трудовим спорам 04 грудня 2014 року, а до суду з позовною заявою, як свідчить ухвала Зміївського районного суду Харківської області про відкриття провадження у справі, звернулася 18.12.2014 року, чим порушила вимоги статті 228 КЗпПУ, згідно якої «у разі незгоди з рішенням комісії по трудових спорах працівник чи власник або уповноважений ним орган можуть оскаржити її рішення до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії чи його копії. Визнавши причини пропуску поважними, суд може поновити цей строк і розглянути спір по суті. В разі коли пропущений строк не буде поновлено, заява не розглядається, і залишається в силі рішення комісії по трудових спорах.».

Таким чином, позивачкою пропущено встановлений законом строк для оскарження рішення комісії по трудовим спорам Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» від 28.11.2014 року, а тому керуючись вимогами ст. 228 КЗпП України, ст. ст. 261, 267 ЦК України позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Характеристика видана начальником хімічного цеху ОСОБА_4 є виробничим документом, який показує ділові якості ОСОБА_1, її професійні навички, описує характер та громадську активність.

Дана характеристика була видана на підставі фактичних даних, а саме: 1) за період роботи в хімічному цеху ОСОБА_1 декілька разів була депремійована: за формальний прийом зміни знизити розмір тарифної премії за червень місяць 2010 року на 10% апаратнику ХВО ОСОБА_1 (розпорядження №79 від 24.06.2010 року); за невиконання своєчасного виконання аналізів, занесення їх до журналу знизити розмір премії за результатами роботи за січень 2010 року на 25% апаратнику ХВО ОСОБА_1 (Наказ Зміївської ТЕС № 103 від 03.03.2010 року); за систематичне запізнення на роботу, формальний прийом зміни знизити розмір премії за жовтень місяць 2010 року за результатами господарської діяльності на 50% апаратнику ХВО ОСОБА_1 (розпорядження №97 від 04.11.2010 року); за невиконання своєчасного виконання аналізів, занесення їх до журналу знизити розмір премії за результатами роботи за листопад 2010 року на 50% апаратнику ХВО ОСОБА_1 (Наказ Зміївської ТЕС № 544 від 30.12.2010 року); ОСОБА_1 оформила навчальну відпустку з 03.05.2012 року не довела до відому та не узгодила навчальну відпустку з заст.начальника хімічного цеху, яка веде графік роботи оперативного персоналу. Така ж історія була в березні 2012 року, коли ОСОБА_1 пішла на лікарняний не повідомивши про дату початку дії лікарняного та про його закінчення. 02.04.2012 року ОСОБА_1 порушила графік відбору проб на тоніну, за що було знижено розмір премії за квітень 2012 року за результатами господарської діяльності на 50% апаратнику ХВО ОСОБА_1 (розпорядження №10 від 05.2012 року); за простій обладнання в ремонті, необ'єктивне використання робочого часу з вини працівника (Наказ Зміївської ТЕС № 260 від 31.05.2012 року).

За період роботи в хімічному цеху з липня 2009 року по вересень 2012 року ОСОБА_1 надала 20 лікарняних листів, що підтверджується довідкою Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 88 від 24.02.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, інформація викладена в оскаржуваній характеристиці відповідає дійсності, містить відомості про події та явища, які існували і не перешкоджає позивачці повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Крім вищевикладеного, згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у порядку цивільного судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься у інших судових рішеннях, інформація, яка була доказом у справі. У даному випадку оскаржувана характеристика була досліджена Зміївським районним судом Харківської області при розгляді цивільної справи №621/1666/14-ц в якості доказу, про що позивачка зазначає у своїй позовній заяві, таким чином, позовна заява ОСОБА_1 по справі №621/3656/14-ц не підлягає розгляду.

Позивачка як на підставу захисту свого порушеного права, посилається на вимоги ч. 3 ст. 277 Цивільного кодексу України, але частину третю статті 277 виключено на підставі Закону № 1170-VII від 27.03.2014 року.

Стосовно того, що комісія з трудових спорів Зміївської ТЕС начебто проігнорувала свій обов'язок належним чином розв'язати спір між робітником та роботодавцем.

Таким чином, комісією з трудових спорів Зміївської ТЕС не порушувалися конституційні права позивачки, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 і в цій частині, які є похідними від основної, задоволенню не підлягають.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених представником відповідача, просив відмовити у позові.

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1, 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Спірною є наступна інформація, що міститься в характеристиці ОСОБА_1, виданій начальником хімічного цеху Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" ОСОБА_4: "ОСОБА_1 за час роботи в хімічному цеху зарекомендувала себе недисциплінованим робітником (не вважала потрібним попереджувати керівництво цеху про невихід на роботу) за що неодноразово депреміювалася розпорядженням по цеху. Взаємовідносини з колегами по роботі були "натягнуті" із-за особливостей характеру (пихатість, принциповість)" (а. с. 5).

З пояснень учасників судового розгляду вбачається, що зазначена характеристика була надана представником ПАТ "Центренерго" для залучення до матеріалів справи під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС про скасування рішення комісії з трудових спорів та наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10.02.2015 року скасовано рішення Зміївського районного суду від 22.10.2014 року про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та скасовано наказ №100 від 24.02.2014 року по Зміївській ТЕС ПАТ "ДЕК Центренерго" про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (а. с. 83-89).

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що інформація, яка поширена в оспорюваній характеристиці не міститься у інших судових рішеннях, ця інформація не була доказом у справі, тому немає підстав для висновку, що згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у порядку цивільного судочинства не може розглядатися позов про спростування вказаної інформації.

Не погоджуючись зі змістом характеристики ОСОБА_1 звернулася за вирішенням трудового спору до комісії із трудових спорів.

Рішенням комісії із трудових спорів Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" №8 від 28.11.2014 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні її вимог. В обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що вимога про визнання недійсною інформація, яка міститься в характеристиці, не підлягає розгляду в комісії по трудових спорах. (а. с. 6, 7).

Сторонами не заперечувалося, та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню, що копія вказаного рішення була отримана позивачкою 04.12.2014 року.

Відміткою на поштовому конверті та квитанцією про відправлення рекомендованого листа підтверджується, що позовна заява, яка надійшла до суду 18.12.2014 року, була направлена рекомендованим листом 13.12.2014 року (а. с. 8).

Відповідно до ст. 228 КЗпП України у разі незгоди з рішенням комісії по трудових спорах працівник чи власник або уповноважений ним орган можуть оскаржити її рішення до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії чи його копії. Пропуск вказаного строку не є підставою відмови у прийнятті заяви. Визнавши причини пропуску поважними, суд може поновити цей строк і розглянути спір по суті. В разі коли пропущений строк не буде поновлено, заява не розглядається, і залишається в силі рішення комісії по трудових спорах.

Позивачкою ОСОБА_1 не пропущений передбачений ст. 228 КЗпП України строк оскарження до суду рішення комісії по трудових спорах, тому спір підлягає розгляду по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим, за змістом зазначених норм, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів (ст. 34 Конституції України), у тому числі, право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи.

Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним (ст. 270 ЦК України).

У відповідністю з ч. ч. 2, 3 ст. 273 ЦК України юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов'язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов'язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені.

Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права.

Статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу та недоторканість його гідності та честі, ділової репутації, а також передбачено право особи звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

На підтвердження достовірності відомостей, що містяться в спірній характеристиці, представником відповідача надано низку розпоряджень по хімічному цеху а також наказів по ВАТ "Центренерго" коригування премії за результатами роботи.

Так, з копії розпорядження в.о. заступника начальника хімічного цеху від 24.06.2010 року вбачається, що було прийнято рішення про зниження тарифної премії ОСОБА_1 на 10% за формальне прийняття зміни (а. с. 38).

З п. 4 копії наказу №103 від 03.03.2010 року та додатку №2 до цього наказу вбачається, що 84 особам було скориговано премію за результатами роботи за січень 2010 року, в тому числі ОСОБА_1 знижено премію на 25 % за невиконання показників преміювання (невиконання показників "своєчане виконання аналізів, занесення їх до журналу" розп. №51 від 12.01.2010 року) (а. с. 39-45).

Так, з копії розпорядження заступника начальника хімічного цеху №97 від 04.11.2010 року вбачається, що було прийнято рішення про зниження премії ОСОБА_1 на 50% за систематичні запізнення на роботу та формальне прийняття зміни (а. с. 46).

З п. 1 копії наказу №544 від 30.12.2010 року та додатку №1 до цього наказу вбачається, що 72 особам було скориговано премію за основні результати роботи за листопад 2010 року, в тому числі ОСОБА_1 знижено премію на 50 % за невиконання показників преміювання (невиконання показників "своєчасне виконання аналізів, занесення результатів до журналу" розп. №97 від 04.11.2010 року) (а. с. 47-50).

В розпорядженні заступника начальника хімічного цеху від 03.05.2012 року зазначено, що ОСОБА_1 оформила учбову відпустку з 03.05.2012 року, не поставила до відома та не погодила учбову відпустку з заступником начальника хімічного цеху, така ж ситуація була в березні 2012 року, коли ОСОБА_1 пішла на лікарняний. За порушення трудової та виробничої дисципліни знизити премію за квітень 2012 року на 50%.

Однак, як вбачається п. 2 копії наказу №260 від 31.05.2012 року та додатку №2 до цього наказу, 110 особам за невиконання показників преміювання у квітні 2012 року нараховано у травні 2012 року премію за основні результати господарчої діяльності за квітень 2012 року у розмірі за списком, в тому числі ОСОБА_1 знижено премію на 50 % за виробничі упущення та недоліки згідно з наказом №176 від 09.04.2012 року (а. с. 51-55, 70, 71, 80).

З п. 4 копії наказу №211 від 28.05.2009 року вбачається, що проведено коригування премії за результатами роботи за квітень 2009 року згідно наказів, протоколів, довідок та ін. (додаток №2). Сам же додаток не був наданий, а згідно представленої представником відповідача копії акту знищення від 2014 року (без дати і номера) документи про преміювання за 2006-2010 року знищені. (а. с. 90, 91).

З довідки Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" від 18.03.2015 року №138 вбачається, що ОСОБА_1 було зменшено розмір премії за травень, листопад 2009 року, лютий, липень, жовтень, грудень 2010 року; травень, червень 2012 року. (а. с. 79).

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працiвники зобов'язанi працювати чесно i сумлiнно, своєчасно i точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової i технологiчної дисциплiни, вимог нормативних актiв про охорону працi, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договiр.

Згідно ст. 140 КЗпП України трудова дисциплiна на пiдприємствах, в установах, органiзацiях забезпечується створенням необхiдних органiзацiйних та економiчних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свiдомим ставленням до працi, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлiнну працю.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимостi до порушень трудової дисциплiни, суворої товариської вимогливостi до працiвникiв, якi несумлiнно виконують трудовi обов'язки. Щодо окремих несумлiнних працiвникiв застосовуються в необхiдних випадках заходи дисциплінарного i громадського впливу.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосований тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

За змістом зазначеної норми, недисциплінованим працівником можливо вважати працівника, до якого було застосовано одне з передбачених нею заходів стягнення.

Зі змісту досліджених наказів та розпоряджень не вбачається, що до позивачки ОСОБА_1 був застосований будь-який з перелічених заходів стягнення.

Відсутні і докази щодо застосування до позивачки заходів громадського впливу.

Згідно з Положенням про преміювання працівників ПАТ "Центренерго" за основні результати господарської діяльності, введеним в дію з 01.01.2012 року, премія не нараховується при невиконанні одного з показників преміювання. Термін депреміювання взагалі Положенням не передбачений. (а. с. 72-75).

Таким чином, ненарахування премії (повне або часткове) за підсумками господарської діяльності не є заходом дисциплінарного стягнення і не є підставою для твердження про недисциплінованість працівника.

Зі змісту заяви про надання оплачуваної учбової відпустки, поданої ОСОБА_1 25.04.2012 року, погодженої начальником хімічного цеху 25.04.2012 року та наказу про надання учбової відпустки з 03.05.2012 року по 22.05.2012 року вбачається, що ОСОБА_1 своєчасно погодила та оформила учбову відпустку (а. с. 76-78).

Крім того, Представником відповідача не надано жодних доказів, якими б передбачався порядок та термін, за яких робітник повинен узгодити з заступником начальника цеху учбову відпустку чи перебування на лікарняному.

За таких обставин, належить дійти висновку, що викладене в характеристиці ОСОБА_1 твердження, що: "ОСОБА_1 за час роботи в хімічному цеху зарекомендувала себе недисциплінованим робітником (не вважала потрібним попереджувати керівництво цеху про невихід на роботу) за що неодноразово депреміювалася розпорядженням по цеху" не підтверджене належними доказами та не відповідає дійсності.

Наполягаючи на дійсності відомостей про те, що у ОСОБА_1 "взаємовідносини з колегами по роботі були "натягнуті" із-за особливостей характеру (пихатість, принциповість)", представник відповідача ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 посилалися лише на власні спостереження. Водночас, ними не наведено жодних конкретних випадків прояву "натягнутих" відносин ОСОБА_1 з колегами по роботі, не зазначені особи, з якими існували такі стосунки, не надано будь-яких доказів існування напружених стосунків позивачки з колегами.

Частиною 2 ст. 140 КЗпП України передбачено можливість існування напружених стосунків як прояву створення в колективі обстановки нетерпимостi до порушень трудової дисциплiни, суворої товариської вимогливостi до працiвникiв, якi несумлiнно виконують трудовi обов'язки.

Однак представник відповідача та третя особа не надали доказів того, що ОСОБА_1 є працівником, що несумлінно виконує трудові обов'язки.

Таким чином, твердження про те, що у ОСОБА_1 "взаємовідносини з колегами по роботі були "натягнуті" із-за особливостей характеру (пихатість, принциповість)", в сукупності з інформацією про її недисциплінованість, також не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивачкою обрано спосіб захисту порушеного немайнового права на недоторканість гідності та честі, ділової репутації шляхом визнання недійсною поширеної в характеристиці інформації.

Застосування такого способу захисту немайнового права не суперечить вимогам ч. 2 ст. 16 ЦК України, а також загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України.

Позивачкою ОСОБА_1 доведено наявність сукупності таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, у даному випадку шляхом надання виробничої характеристики; б) поширена інформація стосується саме позивачки ОСОБА_1; в) в характеристиці поширена недостовірна інформація, тобто така, яка не відповідає дійсності; г) поширення зазначеної інформації порушує особисті права позивачки на недоторканість гідності та честі, ділової репутації.

Доводи представника відповідача про те, що поширена в характеристиці інформація є оціночним судженням, на яке мав право начальник цеху ОСОБА_4, є безпідставними, оскільки характеристика за своїм змістом містить фактичні твердження щодо недисциплінованості позивачки та існування, з її вини, "натягнутих" відносин у колективі.

За таких обставин, в частині вимог про визнання недійсною поширеної в характеристиці інформації, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Проаналізувавши зміст ст. 228 КЗпП України, слід дійти висновку, що у разі оскарження рішення комісії по трудових спорах, до суду подається позов по суті спору і суд зобов'язаний розглянути спір по суті. Залишення в силі рішення комісії по трудових спорах передбачено лише у випадку, коли пропущений строк оскарження не буде поновлено і заява не розглядається. В інших випадках, незалежно від рішення суду по суті спору, рішення комісії по трудових спорах втрачає силу.

Скасування ж судом рішення комісії по трудових спорах у разі задоволення позову по суті ні ст. 228 КЗпП України, ні іншими нормами законодавства не передбачено.

За таких обставин, в цій частині позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати недійсною наступну інформацію, що міститься в характеристиці ОСОБА_1, виданій начальником хімічного цеху Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" ОСОБА_4: "ОСОБА_1 за час роботи в хімічному цеху зарекомендувала себе недисциплінованим робітником (не вважала потрібним попереджувати керівництво цеху про невихід на роботу) за що неодноразово депреміювалася розпорядженням по цеху. Взаємовідносини з колегами по роботі були "натягнуті" із-за особливостей характеру (пихатість, принциповість)".

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення рішення, - в той самий строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий: