Справа №642/8044/14-ц
Провадження №2/642/127/15
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2015 р. Ленінський районний суд м. Харкова
головуючого Лазарєва А.В.,
секретаря Клименко О.О.,
за участю адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-ї особи: Друга харківська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності, стягнення судових витрат, -
16 вересня 2014 р. до Ленінського районного суду м. Харкова в порядку ЦПК України звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою, в якій просив скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 квітня 2013 р. на ім.»я ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 17.05.2012 р.. Визнати за ним право власності на 3/8 частини будинку №130 з надвірними будівлями по вулиці Нижня Гиївська в м. Харкові в порядку спадкування після смерті померлої матері ОСОБА_5, скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 за вказаною адресою, зобов»язати Реєстраційну службу зареєструвати на ім.»я його, ОСОБА_2, право власності на зазначену частину спірного домоволодіння та стягнути на його користь з відповідачки ОСОБА_3 судові витрати.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2014 р. були виділені в самостійне провадження позовні вимоги стосовно скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на ім.'я ОСОБА_3 і визнання права власності за ОСОБА_2.
Дані вимоги являються предметом розгляду справи.
В обґрунтування цих вимог ОСОБА_2 зазначено наступне.
Його матері ОСОБА_5 на праві приватної власності належали 3/8 ч. житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями по вул.. Н. Гиївська, 130 в м. Харкові. 06 липня 1994 р. між нею та ОСОБА_4 був укладений договір довічного отримання. 17 травня 2012 р. ОСОБА_4 померла. 20 листопада 2012 р. матір звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом про розірвання договору довічного утримання, оскільки договір довічного утримання належним чином не виконувався. 16 грудня 2012 р. його матір ОСОБА_5 померла. Він являється правонаступником після смерті матері. 9 квітня 2013 р., коли відбувалося слухання справи про розірвання договору довічного утримання в суді за позовом його матері, відповідачка ОСОБА_3 в порядку спадкування отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на спірні 3/8 ч. домоволодіння №130 по вул.. Н. Гиївська в м. Харкова, які за договором довічного утримання від 6 липня 1994 р. належали її матері ОСОБА_4. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 4 лютого 2014 р. договір довічного утримання був розірваний і за ним, ОСОБА_2, було визнано право власності на 3/8 ч. домоволодіння №130 по вул. Н. Гиївській в м. Харкові. Однак рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2014 р. рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 4 лютого 2014 р. в частині визнання за ним права власності на 3/8 ч. домоволодіння по вул.. Н. Гиївська, 130 в м. Харкові було скасовано, оскільки він не пред»явив вимоги про скасування свідоцтва про право власності на спадщину за законом, видане ОСОБА_3. У зв»язку з цим він звернувся до суду з позовом про скасування свідоцтва про право власності на ім.»я ОСОБА_3 та визнання за ним права власності на 3/8 ч. домоволодіння по вул.. Н. Гиївська в м. Харкові після смерті своєї матері ОСОБА_5.
У судове засідання відповідачка, будучи належним чином повідомлена, не зявилася і від неї не надійшло заяви про слухання справи за її відсутності ( а с. 86 87).
Позивач до суду не зявився, надавши заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю. Проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідачки не заперечував ( а. с. 73, 81).
3-я особа просить розглянути справу за відсутності її представника.
Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Приймаючи до уваги, що відповідачка, яка була належним чином повідомлена, до суду не зявилася, і від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, суд, керуючись ст.224 ЦПК України, вирішив розглянути справу за відсутності відповідачки з урахуванням того, що позивач проти такого порядку вирішення справи не заперечував.
Керуючись ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності 3-ї особи, оскільки від неї надійшла заява про слухання справи за відсутності її представника.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку адвоката, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.
У 1994 р. домоволодіння №130 по вул.. Н. Гиївській в м. Харкові належало: ОСОБА_5 3/8 ч., її сину ОСОБА_2 1/8 ч. і ОСОБА_6 ? ч..
6 липня 1994 р. між ОСОБА_5 та її племінницею ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_4 належні їй 3/8 ч. жилого будинку літ. «А-1», дерев»яного, площею 46,8 кв. м та надвірні будівлі: навіс літ. «Ж», льох літ. «В», сарай літ. «Д», вбиральню літ. «Е», огорожу №1-5, що знаходиться в м. Харкові по вул.. Н. Гиївський, 130.
17 травня 2012 р. ОСОБА_4 померла.
Після смерті ОСОБА_4, спадщину, яка складалася з зазначених 3/8 ч. домоволодіння №130 по вул.. Н. Гиївській в м. Харкові , що належали ОСОБА_4 за договором довічного утримання, прийняла її дочка ОСОБА_3, відповідачка у справі. Іншій спадкоємець ОСОБА_7, чоловік ОСОБА_4, від вказаної спадщини відмовився на користь дочки ОСОБА_3.
20 листопада 2012 р. до Ленінського районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_5 з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_7, в якій просила розірвати договір довічного утримання від 06.07.1994 р., за яким вона передала своїй племінниці ОСОБА_4 належні їй 3/8 ч. жилого будинку літ. «А-1» дерев»яного площею 46,8 кв. м та надвірні будівлі: навіс літ. «Ж», льох літ. «В», сарай літ. «Д», вбиральню літ. «Е», №1 5 огорожу, що знаходяться в м. Харкові по вул.. Н. Гиївська, №130, зобов»язати відповідачів привести у первинний стан зазначене домоволодіння та передати їй. У позовній заяві ОСОБА_5 зазначено, що 06 липня 1994 р. на прохання ОСОБА_4 вони відвідали нотаріуса, де вона підписала якісь документи. В їх зміст вона не вчитувалася, оскільки не дуже письменна. На той час вона повністю довіряла племінниці, оскільки відношення між ними були дуже добрими. Потім, восени 2012 р., їй стало відомо, що вона підписала договір довічного утримання, за яким передала ОСОБА_4 належні їй 3/8 ч. домоволодіння по вул.Н. Гиївській, 130 в м. Харкові.
ОСОБА_5 також вказала, що з 1992 р. вона постійно проживала за адресою: Харківська обл.., Валківський район, с. Перекіп, вул.. Валківська, 61 в сім»ї свого брата та його дружини ОСОБА_8, куди її з м. Харкова привезла ОСОБА_4. Вона доглядала свого брата, який являвся батьком ОСОБА_4. Брат був тяжко хворий на онкологічне захворювання. В сім»ї ОСОБА_8 вона постійно прожила з 1992 р. по липень 2011 р.. Влітку 2011 р. ОСОБА_8 разом із своєю старшою дочкою ОСОБА_9 вигнали її з будинку №61 по вул. Валківській в с. Перекіп. З цього часу вона стала жити у свого сина ОСОБА_2 та невістки за адресою: с. Перекіп, вул.. Валківська, 69. В свою частину будинку №130 по вул.. Н. Гиївській в м. Харкові ОСОБА_4 разом із своєю сім»єю її не впустили. Як їй стало відомо, з частини будинку, який їй належав, ОСОБА_4 та її сім»я зробили сарай склад, самовільно прибудували гараж. Після цього вхід до будинку став можливим тільки через гараж. Проживати в будинку стало неможливо. Також ОСОБА_4 на земельній ділянці по вул.. Н. Гиївській, 130 побудувала собі двоповерховий будинок. ОСОБА_4 ніколи її не доглядала та не надавала ніякої допомоги, у тому числі матеріальної. Після смерті ОСОБА_4 її спадкоємці ОСОБА_3 і ОСОБА_7, що проживають у новозбудованому двоповерховому будинку по вул.. Н. Гиївській, 130 в м. Харкові, з нею не спілкуються. В частину будинку №130 по вул.. Н. Гиївська в м. Харкова, в якій за договором довічного утримання вона повинна проживати, ОСОБА_7 її не впускають, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
16 грудня 2012 р. ОСОБА_5 померла.
Після цього на підставі ст..37 ЦПК України для участі у справі був долучений правонаступник ОСОБА_5, її син ОСОБА_2, який звернувся до суду з позовом, аналогічним позову ОСОБА_5.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 4 лютого 2014 р. позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково.

Розірвано договір довічного утримання від 6 липня 1994 р., за яким ОСОБА_5 передала ОСОБА_4 належні їй на праві власності 3/8 ч. житлового будинку літ. «А-1» по вул.. Нижнє Гиївській, 130 в м. Харкові, дерев»яного площею 46,8 кв. м. та надвірні будівлі: навіс літ. «Ж», льох літ. «В», сарай літ. «Д», вбиральню літ. «Е», огорожу №1-5. Визнано за ОСОБА_2 право власності на зазначені 3/8 ч. житлового будинку з надвірними будівлями у зв»язку з невиконанням набувачами ОСОБА_4 і ОСОБА_3 обов»язків за договором довічного утримання . В іншій частині позову було відмовлено ( а. с. 7 9).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2014 р. за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 4 лютого 2014 р. в частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул.. Н. Гиївська, 130 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_5 було скасовано та у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін ( а. с. 11 13).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 р. касаційна скарга ОСОБА_3 була відхилена. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 4 лютого 2014 р. в не скасованій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2014 р. залишено без змін ( а. с. 50 51).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 набула право приватної власності на 3/8 ч. житлового будинку літ. «А-1»,( дерев»яний, обкладений цеглою) по вул.. Н. Гиївській, 130 в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_4. В свою чергу ОСОБА_4 набула право власності на вказану частину домоволодіння №130 по вул.. Н. Гиївській в м. Харкові за договором довічного утримання із ОСОБА_5 від 06 липня 1994 р., але даний договір довічного утримання у теперішній час за рішенням суду розірвано у зв»язку з невиконанням ОСОБА_4 і ОСОБА_3 обов»язків за договором довічного утримання.

На підставі викладеного у зв»язку з розірванням договору довічного утримання на майно ОСОБА_5 оформлення права власності на це майно в порядку спадкування ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 шляхом оформлення свідоцтва про право на спадщину не ґрунтується на законі.

Згідно ст.. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Приймаючи до уваги, що відповідачка ОСОБА_3 не мала права на спадкування 3/8 частин будинку №130 по вул.. Н. Гиївська в м. Харкові з відповідною частиною надвірних будівель в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 у зв»язку з розірванням договору довічного утримання від 6 липня 1994 р., суд визнає недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 9 квітня 2013 р., видане державним нотаріусом Другої харківської державної нотаріальної контори на ім.'я ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4, яка померла 17 травня 2012 р..

Відповідно до ст..756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов»язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Статтею 757 ЦК України передбачено, що обов»язки набувача за договором довічного утримання переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передано відчужувачем.

Судом встановлено, що на момент смерті матері ОСОБА_2 був зареєстрований з нею за однією адресою: м. Харків, вул.. Н. Гиївська, 130 і проживав разом з нею за адресою: Харківська обл.., Валківській район, с. Перекіп, вул.. Валківська, 69 в належному дружині ОСОБА_2 будинку.

Відповідно до ст.. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_2 на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем матір»ю ОСОБА_5 і не заявив про відмову від спадщини, а тому суд вважає, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті матері.

Після смерті ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався ( а. с. 67).

Приймаючи до уваги, що рішення винесене на користь позивача суд, керуючись ст..88 ЦПК України, стягує з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 297 гр. 75 коп. / а. с. 1/.

Керуючись ст. ст. 88, 169, 212 215, 224-227 ЦПК України, ст.ст. 756, 757, 1268, 1270, 1301 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 квітня 2013 року, видане державним нотаріусом Другої харківської державної нотаріальної контори на ім.»я ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 17 травня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 3/8 частин будинку №130 з надвірними будівлями по вулиці Нижня Гиївська в м. Харкові, що знаходиться на земельній ділянці 1220 кв. м в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 16 грудня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 297 гр. 75 коп..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання ним копії судового рішення.

Позивачем рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь в розгляді справи, але не були присутніми під час проголошення рішення, можуть оскаржити рішення в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя А.В. Лазарєв