Справа № 159/6279/14-ц Провадження № 22-ц/773/216/15 Головуючий у 1 інстанції: Восковська О.А.
Категорія: 2 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Осіпука В. В., Русинчука М. М.,

при секретарі - Губарик К. А.,

з участю:

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

17 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням.

Позов мотивовано тим, що 27.05.2014 року позивач придбав за договором купівлі-продажу у відповідача та його синів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і за даною квартирою було закріплено підвал - комора площею 2.5 кв.м., яка розташована в підвальному приміщенні цього ж багатоквартирного житлового будинку, про що син відповідача і він сам заявляв при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу. Позивач вступив у право володіння та користування належною йому квартирою, однак по даний час відповідач не передав йому ключів від вхідних дверей комори у підвальному приміщенні і не звільнив її, що позбавляє позивача можливості користуватися коморою. Із урахуванням наведеного позивач просив суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належним йому підвальним приміщенням шляхом зобов'язання ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей комори, яка закріплена за належною йому квартирою.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, неповноту дослідження доказів, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів, заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було закріплено комору, площею 2,5 кв. м., яка розташована в підвальному приміщенні багатоквартирного житлового будинку, в якому розташована вказана квартира, і при переході права власності на квартиру до позивача до нього перейшло і право власності на комору.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможна.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.05.2014 року, укладеного між та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як продавцями, та ОСОБА_3, як покупцем, продавці продали, а покупець купив квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7). Дану обставину підтвердили в суді першої інтанції позивач та відповідач.

Відповідно до п. 1.1. договору купівлі-продажу від 27.05.2014 року продавці передали, а покупець прийняв квартиру, згідно п. 1.3. договору, квартира має наступні характеристики: кількість кімнат - три, житлова площа - 34,7 кв. м., загальна - 56,9 кв. м.

Згідно технічного паспорту на вказану вище квартиру, виготовленого КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" 17.05.2014 року на ім'я позивача ОСОБА_3, така квартира складається з трьох кімнат, кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, лоджії, балкону (а.с. 9-11).

Тобто, з договору купівлі-продажу та технічного паспорту на квартиру встановлено, що позивач придбав у відповідача та його синів власне квартиру, в договорі не згадується про придбання у власність комори, а з технічного паспорту встановлено відсутність комори, яка була б закріплена за квартирою АДРЕСА_1.

З відповіді РЖКП-1 м. Ковеля від 24.11.2014 року № 1250 встановлено, що на час прийняття на баланс РЖКП-1 у 1980 році будинку АДРЕСА_1 в підвальному приміщенні будинку були відсутні комори та в подальшому такі комори були збудовані самими мешканцями будинку (а.с. 58).

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1 показали кожен зокрема, що на час заселення в будинок у 1980 році комор у підвалі не було, однак, незадовго усі мешканці будинку збудували собі такі комори та постійно ними користуються.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги письмову відповідь виконавчого комітету Ковельської міської ради від 22.09.2014 року № 3.14/1654 (а.с. 11) та довідку про склад сім'ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщенні, надану РЖКП-1 ОСОБА_2 в ході приватизації житла 12.12.1998 року (а.с.12-14), оскільки вказана інформація щодо наявності комори не підтверджується жодними іншими належними та допустимими доказами.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (п. 4.2.), суть приватизації держаного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду. Закон "Про приватизацію державного житлового фонду" врегульовує також відносини, пов'язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об'єкти приватизації державного житлового фонду. Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду", стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій.

Отже, оскільки при здачі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 в експлуатацію будь-яких комор в підвальному приміщенні не було, а при приватизації квартир їх наймачами приміщення підвалу передається їм у спільну власність без конкретно визначених його частин, то при продажу квартири в цьому будинку така комора в підвальному приміщенні не може переходити у власність нового власника житла.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні коморою, яка розташована в підвальному приміщенні, до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

У зв'язку з скасуванням рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в позові, також підлягає скасуванню і додаткове рішення від 30 грудня 2014 року, яким стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 121,80 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2014 року та додаткове рішення суду від 30 грудня 2014 рокув даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: