Справа № 346/1992/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Коломя

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді - Потятинника Ю.Р.,

секретаря - Лейб»юк О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що йому належав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Нижньовербізької сільської ради 11 жовтня 2001 року і зареєстрованого в Коломийському МБТІ 11 жовтня 2001 року за № 525.

19.12.2001 року між сторонами укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Трачук Л.В. 19 грудня 2001 року за реєстром Д-2658. Договір довічного утримання зареєстровано в Коломийському МБТІ. Згідно даного договору відповідач зобов'язався забезпечити позивача: житлом шляхом збереження пожиттєвого права безплатного проживання у відчужуваному житловому будинку; щоденним 3-разовим калорійним харчуванням (сніданок, обід, вечеря); придатним для носіння одягом та взуттям; здійснювати догляд та необхідну допомогу; надавати побутові послуги, забезпечувати потреби у відпочинку; забезпечувати щомісячно готівкою у сумі, яка має бути не меншою одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян; забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості.

Однак, відповідач після укладення договору не виконує свої зобов'язання. Жодного разу відповідач не дав їсти, а коли хотів взяти щось із їди в холодильника, то дружина відповідача сказала, що там для позивача нічого немає. Жодної копійки відповідач йому за всі роки не дав.

З 27 жовтня 2008 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Івано-Франківському обласному онкологічному диспансері, а 23 листопада 2010 року його прооперовано, 02 грудня 2010 року проведено повторну операцію, приймав променеву терапію. Після операції позивач кожний рік стаціонарно лікується, але відповідач лікувальними засобами не забезпечував, не цікавився його станом здоров'я, необхідної допомоги не надавав, хоча згідно договору довічного утримання зобов'язувався забезпечувати лікарськими засобами та надавати допомогу.

Відповідач уклав договір не маючи наміру виконувати свої зобов'язання по договору, а тільки хотів заволодіти будинком. Потребує сторонньої допомоги та догляду, а тому в жовтні 2013 року перейшов проживати до іншого сина ОСОБА_5.

На протязі всіх років дії даного договору допомогу йому надавав син ОСОБА_5 та інші особи, а не відповідач який зобов'язувався його довічно утримувати.

Згідно п. 10 договору довічного утримання договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання - в судовому порядку. Відповідач не згідний на розірвання договору. Стаття 755 ЦК України передбачає, що договір довічного утримання, може бути розірваний на вимогу відчужувача у разі невиконання, або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків.

Відповідач свої обов'язки не виконує, а тому бажає розірвати договір довічного утримання. Ту обставину, що відповідач не виконує умови договору довічного утримання можуть підтвердити свідки. Із виписки з історії хвороби видно, що позивач тяжко хворий і потребує стороннього догляду, якого не одержує від відповідача.

Відповідно до ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання відповідно до ст. 334 ЦК України, а ст. 334 ч. 4 ЦК України передбачає, що право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з дня реєстрації. Так як, договір довічного утримання був зареєстрований в Коломийському МБТІ, яке здійснювало державну реєстрацію, то на даний час будинок зареєстровано за відповідачем і у зв'язку із розірвання договору довічного утримання відповідно до ст. 756 ЦК України позивач набуває право власності на будинок і має право вимагати його повернення.

Тому, просить суд ухвалити рішення, яким розірвати укладений договір довічного утримання, визнати за ним право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, житловою площею 44,3 кв.м. і зобов'язати відповідача передати будинок з господарськими будівлями та спорудами позивачу.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю. Пояснили, що до 2008р. позивач проживав разом з відповідачем, після чого перейшов проживати до співжительки ОСОБА_7 в АДРЕСА_2. Час-від-часу навідувався до відповідача, який не забезпечував його згідно договору довічного утримання. У 2008р. позивач захворів, лікувався стаціонарно. На даний час потребує стороннього догляду. З жовтня 2013р. позивач проживає у сина ОСОБА_5.

Відповідач та його представник проти позову заперечили. Пояснили, що після смерті матері відповідача в 2001р. позивач закликав відповідача з його дружиною і вони перейшли проживати до батька з метою догляду за останнім. Проживав разом з батьком, який перебував повністю під його доглядом, забезпечував батька всім необхідним, разом харчувались, одягав батька, прав, забезпечував всі побутові потреби і витрати, купував необхідні ліки. Старався зробити все найкращим чином, провів телефон, газопостачання, встановив опалення, виготовив відповідну техдокументацію, замінив підлогу і встановив теплу підлогу, відремонтував стіни і ліквідував гриб на стінах, поштукатурив, збудував гараж, капличку. Державної допомоги після повені в сумі приблизно 40000 грн. вистачило лише на придбання деревини для перекриття даху. Після повені знову змушені були проводити ремонтні роботи, заново переробляли теплу підлогу. Батько схвалював проведені роботи і казав, що все залишиться відповідачу. Разом з дружиною проживав і проживає в літній кухні, а батько проживав в житловому будинку. В 2008р. батько знайшов собі співжительку і добровільно переїхав проживати до останньої в с. Ільці Верховинського району. Після цього, відносини з батьком залишались добрими. Постійно телефонував батькові, навідував його, батько із співжителькою приїжджали до нього. В 2008р. навідував батька в лікарні у м. Івано - Франківську, надавав грошову допомогу. Дійсно в лікарні батька в нічний час доглядала співжителька. До останнього часу відвідував батька в лікарні, допомагав в чому була потреба. Оскільки батько проживає із співжителькою, то остання взяла на себе частину турбот по догляду за ним. Останніх півтори року відносини з батьком погіршились, оскільки дружина брата ОСОБА_5 налаштовує брата і батька проти нього і хочуть заволодіти спірним будинковолодінням. У зв»язку з цим, вони скривають від нього інформацію про батька та час перебування останнього в лікарні. На його запитання батько будучи під впливом брата не дає відповідачу ніякої інформації. Готовий прийняти батька і повністю виконувати всі умови договору довічного утримання. У разі розірвання договору просить залишити і визнати за ним право власності на 1/3 частину спірного будинковолодіння.

Суд, вислухавши сторони, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, вважає, що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення з таких мотивів.

Як встановлено в судовому засіданні, 19.12.2001 року між сторонами укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу за реєстром Д-2658. Договір довічного утримання зареєстровано в Коломийському МБТІ. Згідно даного договору відповідач зобов'язався забезпечити позивача житлом шляхом збереження пожиттєвого права безплатного проживання у відчужуваному житловому будинку; щоденним 3-разовим калорійним харчуванням (сніданок, обід, вечеря); придатним для носіння одягом та взуттям; здійснювати догляд та необхідну допомогу; надавати побутові послуги, забезпечувати потреби у відпочинку; забезпечувати щомісячно готівкою у сумі, яка має бути не меншою одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян; забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості; забезпечувати послугами адвокатів та нотаріусів.

У відповідності до п. 10 договору довічного утримання договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання - в судовому порядку.

Згідно ст. 755 ч.1 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини;

Відповідно до ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

У разі розірвання договору у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов'язки за договором.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач виконував умови договору довічного утримання до часу переїзду позивача в 2008р. за волею останнього на проживання до співжительки ОСОБА_7 в гірське АДРЕСА_2, яке знаходиться на значній відстані (приблизно 50 км) від м. Коломиї. Після переїзду батька позивач продовжував цікавитись життям батька, надавав йому певну допомогу, відвідував в лікарні.

Дані обставини підтверджуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків: Карпенюк М.В., ОСОБА_17, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Так, свідок ОСОБА_17 пояснила, що проживає неподалік будинку по АДРЕСА_1 і часто навідувалась до сторін. Після смерті дружини позивач запросив проживати до себе відповідача з дружиною. Відповідач з дружиною проживав і проживає у літній кухні, а позивач проживав в житловому будинку. Останні роки відповідач проживає у співжительки у Верховинському районі. Під час спільного проживання сторін відповідач належним чином піклувався про батька, годував, забезпечував його, відносини між ними були добрі, будь-яких скарг від позивача не було. Після припинення спільного проживання позивач приїжджав до відповідача, ночував. Останній навідував батька у с. Ільці. В листопаді 2013р. перебувала на стаціонарному лікуванні в Коломийській ЦРЛ і бачила, як відповідач провідував батька в лікарні, купував ліки. Також, відповідач їздив до батька в лікарню в м. Івано-Франківськ, а також раніше в лікарню в м. Коломиї, де позивач неодноразово лікувався.

Свідок ОСОБА_10, пояснила, що позивач є її хресним батьком, а відповідач двоюрідним братом. За пропозицією позивача відповідач з сім»єю в 2001р. перейшов проживати до батька. Між сторонами були добрі відносини, позивач завжди був доглянутий, нагодований, охайно одягнутий, будь-яких претензій не пред»являв. Пізніше позивач знайшов співжительку і перейшов по своїй волі проживати до неї у Верховинський район. В 2008р. позивач перебував в лікарні м. Івано-Франківську. Часто провідувала останнього і завжди бачила біля нього відповідача. Разом з відповідачем їздили по аптеках м. Івано-Франківська з метою придбання медикаментів та медичних засобів для позивача. В 2009р. позивачу робили операцію і вони з відповідачем також купували медикаменти, за списком який відповідач взяв у лікара, та все необхідне. Разом приносили їжу позивачу та його співжительці, яка залишалась на ніч з позивачем. Відповідач, у зв»язку з роботою, приїжджав до батька в лікарню почерез день.

Голова Нижньовербізької сільської ради Карпенюк М.В. пояснила, що знає сім»ю сторін 40 років. Між сторонами були добрі відносини, відповідач забезпечував батька, будь-яких скарг зі сторони позивача не було. Відповідач є порядною людиною. Пізніше позивач переїхав проживати до співжительки в с. Ільці, а перед тим проживав деякий період в іншої жінки. В 2008р. після повені все господарство було затоплене. Відповідач повністю відбудував літню кухню, проводив різні ремонтні роботи в будинковолодінні, як до повені так і після, добудував ванну. Коштів державної допомоги на це явно б не вистачило. Відповідач з дружиною проживає в літній кухні. Вважає справедливим залишення за відповідачем права на частину будинковолодіння.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що є кумою відповідача. Відповідач з сім»єю приблизно 12 років тому пішли жити в батьківську хату, де провів газ, телефон, відремонтували дах в стайні, відбудували літню кухню, побудували гараж. Коли приходила в гості, то позивач завжди був за столом разом зі всіма. Відповідач з повагою ставився до батька, любив і доглядав його, возив батька в лікарню, купував необхідні ліки, задоволював побутові потреби. В хаті завжди було чисто, прибрано. Позивач будь-яких скарг чи претензій не пред»являв. Приблизно 6 років тому, позивач переїхав проживати до співжительки, але час-від-часу приїжджав додому. Відповідач хотів щоб батько повернувся проживати з ним, але той бажав проживати біля співжительки.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що давно знає сім»ю сторін, часто бував в них вдома. Сторони нормально жили разом, перебували в добрих відносинах, сварок між ними не було. Відповідач належним чином доглядав за батьком, який не висловлював будь-яких претензій. Особисто виконував роботи по підведенню газопостачання, встановленню опалення, теплої підлоги в будинку та літній кухні. Всі роботи фінансував відповідач. Відповідач повністю відбудував літню кухню, побудував гараж. Відповідач возив батька в лікарню, постійно провідував, зокрема разом з ним, купував медикаменти, їжу, одяг. Наявність спору в суді між сторонами для нього стало шоком.

Свідок ОСОБА_13 -дружина відповідача пояснила, що після смерті матері відповідача в 2001р. позивач закликав їх і вони перейшли проживати до позивача з метою догляду за останнім. Тесть повністю перебував під їх доглядом, забезпечували його всім необхідним, разом харчувались, одягали, прала, забезпечували всі побутові потреби і витрати, купували необхідні ліки. Старались зробити все найкращим чином, провели телефон, газопостачання, встановили опалення, виготовили відповідну техдокументацію, замінили підлогу і встановили теплу підлогу, відремонтували стіни і ліквідували гриб на стінах, поштукатурили, відбудували літню кухню, збудували гараж, капличку. Державної допомоги після повені в сумі приблизно 40000 грн. вистачило лише на придбання деревини для перекриття даху. Після повені знову змушені були проводити ремонтні роботи, заново переробляли теплу підлогу. Проживали і проживають в літній кухні, а тесть проживав в житловому будинку. В 2008р. тесть знайшов собі співжительку і добровільно переїхав проживати до останньої в с. Ільці Верховинського району. Після цього, відносини з ним залишались добрими. Відповідач телефонував батькові, навідував його, батько із співжителькою приїжджали до них. Відповідач провідував батька під час перебування в лікарнях, надавав грошову допомогу, купував медикаменти. Дійсно ночувала в лікарні з тестем співжителька. До останнього часу відповідач відвідував батька в лікарні, допомагав в чому була потреба. Оскільки батько проживає із співжителькою, то остання взяла на себе частину турбот по догляду за ним. Останніх півтори року відносини з батьком погіршились, оскільки дружина брата чоловіка ОСОБА_5 налаштовує брата і тестя проти відповідача і хочуть заволодіти будинковолодінням тестя. У зв»язку з цим, вони скривають інформацію про батька та час перебування останнього в лікарні. Готові прийняти тестя і повністю виконувати всі умови договору довічного утримання.

Вищевказаними показаннями відповідача та свідків спростовуються пояснення позивача та допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_15 - сина позивача, ОСОБА_7 - співжительки позивача, ОСОБА_16 - дружини іншого сина позивача ОСОБА_15 про те, що відповідач під час спільного проживання з батьком належним чином не доглядав за ним.

Тим не менше, свідок ОСОБА_7 пояснила, що останніх 8 років позивач проживає біля неї. За цей час відповідач приїжджав до них, вітав позивача з днем народження, відвідував позивача в лікарні, хоча й не давав грошей. Бувало, що вони приїжджали до відповідача, також позивач їздив без неї. В лікарні догляд здійснювала вона. Один раз відповідач відвозив батька після операції в м. Івано-Франківськ на обстеження.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що за час проживання батька у співжительки відповідач лише один раз відвідав батька, нічим батькові не допомагав. Коли батько приїжджає, то ночує або в нього, або в брата ОСОБА_5. Був випадок, що відповідач передавав йому гроші в сумі 70 грн. для придбання медикаментів батькові.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що позивач з весни 2002р. проживав у неї вдома приблизно рік, після чого переїхав до співжительки у Верховинський район. Такі показання суд вважає недостовірними, оскільки вони суперечать і спростовуються показаннями всіх вищенаведених свідків та поясненням сторін.

Згідно довідки Нижньовербізької с/ради сторони зареєстровані в АДРЕСА_1.

Згідно виписок з історії хвороби та медичних карт стаціонарного хворого позивач з . хворіє і неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема в листопаді 2008р., у вересні 2011р., в жовтні 2010р., в листопаді 2013р., в березні -квітні 2014р.

Таким чином, проаналізувавши зібрані докази та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що слід розірвати договір довічного утримання від 19.12.2001р. укладений між сторонами у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення та визнати за позивачем право власності на 3/4 частини, а за відповідачем на 1/4 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

При цьому, залишаючи та визнаючи за відповідачем право власності на 1/4 частину будинковолодіння суд виходить з того, що відповідач на протязі тривалого періоду часу належно виконував умови договору довічного утримання допоки позивач добровільно не покинув місце проживання в с. Нижній Вербіж і переселився в с. Ільці Верховинського району до співжительки, яка доглядає за ним. Крім того, відповідач разом з сім»єю з 2001р. проживає в спірному будинковолодінні, провів газопостачання, телефон, встановив опалення, виготовив відповідну техдокументацію, провів значні будівельні і ремонтні роботи в спірному будинковолодінні. Тому, суд вважає, дані обставини істотними в розумінні ст. 756 ч.2 ЦК України.

Продовжуючи викладене, враховуючи залишення і визнання за відповідачем права власності на частку в спірному будинковолодінні, суд вважає безпідставними позовні вимоги в частині зобов»язання відповідача передати позивачу спірне будинковолодіння. До того ж, в судовому засіданні не встановлено фактів перешкоджання позивачу в доступі до будинковолодіння, проживання в ньому чи його використання.

З вищенаведених підстав в решті позову слід відмовити.

На підставі викладеного та ст. 15, 16, 328, 392 ЦК України, керуючись ст. 213-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Розірвати договір довічного утримання від 19.12.2001р. укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який зареєстрований в реєстрі за № Д-2658.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1460 грн. 85 коп. судового збору.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення чи отримання копії повного рішення, через Коломийський міськрайсуд.

Суддя Потятинник Ю. Р.