Справа № 713/300/15-ц
Провадження №2/713/157/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кибич І.А.

з участю секретаря Мірчева О.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_9, про встановлення відсутності факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом про встановлення відсутності факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідачів Банилівської сільської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_2

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер його батько - ОСОБА_10. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_5, та земельної ділянки, загальною площею 0,60 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативно-грошовою вартістю 7333,52 грн., яка належала батькові на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 від 05.08.2003 року, виданого згідно розпорядження Вижницької РДА №221 від 10.07.2003 року. За життя ОСОБА_10 не складав ніяких посмертних розпоряджень щодо передачі свого майна спадкоємцям.

Він, як син померлого є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом є дружина померлого - ОСОБА_2 та діти померлого ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_2

Він разом з матір'ю ОСОБА_2 були прописані та постійно проживали, в тому числі на момент смерті батька в житловому будинку по АДРЕСА_5, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Інші спадкоємці, втому числі брат ОСОБА_8 не були прописані та не проживали разом з померлим батьком в одному будинку, а також не подавали у встановлений законом шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10, пропустили вказаний термін, до суд із заявою про надання додаткового терміну для прийняття спадщини не звертались. Інших осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні немає.

Він, як спадкоємець за законом, своєчасно прийняв спадщину, фактично вступив в управління спадковим майном, зареєстрований та проживає у спадковому будинку, звернувся до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Олійник Ю.М. із заявою про прийняття спадщини, однак 04.12.2014 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, що складається із земельної ділянки площею 0,60 га, що розташована на території Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області у зв'язку з тим, що згідно матеріалів спадкової справи він має право отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в 1/3 частці спадкового майна; в матеріалах спадкової справи містяться документи, які суперечать один одному, щодо факту прийняття спадщини спадкоємцями після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року; вчинення нотаріальної дії без витягу з Державного земельного кадастру, суперечать чинному законодавству. Крім того, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.02.2015 року державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право власності за законом на 1/3 частку спадкового майна, що складається із житлового будинку АДРЕСА_5 у зв'язку з тим, що в матеріалах спадкової справи містяться документи, які суперечать один одному, щодо факту прийняття спадщини спадкоємцями після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року та не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності ОСОБА_10, на дане майно.

Нотаріус у своїх постановах посилається на довідку Банилівської сільської ради№262 від 12.04.2012 року де зазначено, що спадкодавець та спадкоємці проживали за адресою АДРЕСА_6, де фактично проживав на момент смерті батька і на даний час проживає його брат ОСОБА_8, а відтак нотаріус вважає, що спадщина має належати і йому в розмірі 1/3 частки після смерті батька. Також, посилається на довідку Банилівської сільської ради №839 від 27.11.2014 року де зазначено, що спадкодавець та спадкоємці проживали за адресою АДРЕСА_5, а тут були зареєстровані і проживали в тому числі на момент смерті батька тільки він ОСОБА_4 та матір ОСОБА_2, а в такому разі їм повинно було належати по 1/2 частці кожному вищезазначеної спадщини. Вважає, що спадщина після смерті батька в дійсності належить йому і його матері ОСОБА_2, оскільки при оформленні довідок для нотаріуса сільською радою були допущені технічні помилки, які пізніше виправлені та уточнені сільською радою та засвідчують дійсним той факт, що батько був зареєстрованим та проживав в тому числі і на момент його смерті в АДРЕСА_5, і що разом з ним в цьому будинку були зареєстровані і постійно проживали ОСОБА_4 та матір ОСОБА_2

Спадкоємець ОСОБА_8, згідно приписів п.1 ст.1272 ЦК України про те, що якщо спадкоємець протягом строку встановленого ст.1270 цього кодексу, не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її, а відтак факт прийняття спадщини відсутній. Вважає, що спадщина після смерті батька повинна належати йому та його матері.

Уточнивши позовні вимоги просить визнати відсутнім факт прийняття спадщини ОСОБА_8 по спадковій справі №99/2012 року до майна ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, визнати за ним, ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку та 1/4 частину господарських споруд, що розташовані за адресою АДРЕСА_5 та належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_10 та на 1/2 спадкового майна в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, а саме, на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки загальною площею 0,60 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер НОМЕР_7, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Банилівської сільської, Вижницького району Чернівецької області, що належала померлому ОСОБА_10 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 виданого 05.08.2003 року на підставі розпорядження Вижницької райдержадміністрації №221від 10.07.2003 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №393.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилалась на обставини викладені в позові, просила задовольнити.

В судове засідання представник відповідача Банилівської сільської ради не з'явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача Банилівської сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги визнали, не заперечували щодо визнання права власності на 1/4 частку спадкового майна в порядку спадкування за законом за ОСОБА_4, а саме, житлового будинку, та 1/2 ідеальну частку земельної ділянки. Щодо вимоги про відсутність прийняття спадщини після померлого ОСОБА_10 - ОСОБА_8 вважали її безпідставною.

В судовому засіданні ОСОБА_8 уточнені позовні вимоги визнав, зазначав, що спадщину після смерті батька не прийняв та на неї не претендує, на час смерті останнього проживав у власному будинку та не був зареєстрований за адресою АДРЕСА_5.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити.

До початку розгляду справи від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача ОСОБА_1, відповідачку ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_2, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер батько позивача - ОСОБА_10, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3, повторно виданого 05.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вижницького РУЮ у Чернівецькій області, актовий запис №27, копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4, виданого в с.Банилів, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №63.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_5, та земельної ділянки, загальною площею 0,60 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 від 05.08.2003 року, виданого згідно розпорядження Вижницької РДА №221 від 10.07.2003 року.

З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок в АДРЕСА_5, 1967 року побудови, вартістю 80028,00 грн.

З довідки виданої виконавчим комітетом Банилівської сільської ради №839 від 27.11.2014 року вбачається, що ОСОБА_10 постійно проживав та перебував на реєстраційному обліку за місцем проживання у АДРЕСА_5 з 1967 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року, тобто по день його смерті. На день смерті ОСОБА_10 разом з ним в одному будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 - дружина; ОСОБА_4 - син, ОСОБА_12 - невістка, ОСОБА_13 - внук. Спадкоємцями за законом першої черги являються: ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_7 - син, ОСОБА_8 - син, ОСОБА_9 - дочка, ОСОБА_2 - син. Заповіт не складався.

З рішення виконавчого комітету Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області №06 від 04.02.2015 року вбачається, що поштову адресу житлової будівлі та господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_5, що в по господарській книзі 18, номер об'єкта по господарського обліку 0877-1, сторінки 159.

З довідки виконавчого комітету Банилівської сільської ради №120 від 11.02.2015 року вбачається, що правильною юридичною адресою місця знаходження спадкового майна на момент смерті ОСОБА_10 була і є в даний час АДРЕСА_5

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_10 спадщину прийняли дружина померлого ОСОБА_2 та син померлого ОСОБА_4 Крім них, спадкоємцями за законом першої черги є ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_2, які подали заяви, що спадщину не прийняли та не претендують та ОСОБА_8, який згідно довідки виконавчого комітету Банилівської сільської ради №12.04.2012 року №262 проживав з померлим ОСОБА_10 в одному будинку, однак заяви про прийняття спадщини після смерті батька у встановлений законом шестимісячний термін до Вижницької нотаріальної контори не подав.

04.05.2012 року державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Олійник Ю.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна ОСОБА_6, яка складається із земельної ділянки площею 0,60 га у межах, згідно з планом, що розташована на території Банилівської сільської ради, Вижницького району чернівецької області, кадастровий номер НОМЕР_5, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому ОСОБА_10 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2, що підтверджується копією спадкової справи №99/2012 року.

04.12.2014 року, позивачу ОСОБА_4 постановою державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, що складається із земельної ділянки площею 0,60 га, що розташована на території Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області у зв'язку з тим, що згідно матеріалів спадкової справи ОСОБА_4 має право отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в 1/3 частці спадкового майна; в матеріалах спадкової справи містяться документи, які суперечать один одному, щодо факту прийняття спадщини спадкоємцями після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року та вчинення нотаріальної дії без витягу з Державного земельного кадастру, суперечить чинному законодавству, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1194/02-31 від 04.12.2014 року.

Крім того, 28.02.2015 року, позивачу ОСОБА_4 постановою державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна, що складається із житлового будинку АДРЕСА_5 у зв'язку з тим, що в матеріалах спадкової справи містяться документи, які суперечать один одному, щодо факту прийняття спадщини спадкоємцями після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року та не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності ОСОБА_10 на дане майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №160/02-31 від 28.02.2015 року.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_8 зазначив, що на момент смерті батька ОСОБА_10 разом з ним не проживав та не був зареєстрований в АДРЕСА_5.

Відповідно до статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. 2. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Враховуючи досліджені судом докази, вимоги ст.256 ЦПК України, суд вважає, що вимога ОСОБА_4 про встановлення відсутності факту прийняття спадщини ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, оскільки даний спосіб захисту майнових прав та інтересів не передбачений ст.16 ЦК України та ст.256 ЦПК України.

Відповідно до ст.1273 ч.1, ч.5, ч.6 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно ст.1274 ч.2 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до ст.1275 ч.2. ч.3 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1967 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даними будинками на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинків для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

З копії свідоцтва про одруження, Серія НОМЕР_6 виданого в с. Банилів, Вижницького району Чернівецької області вбачається, що померлий ОСОБА_10 та ОСОБА_2 уклали шлюб 13.02.1966 року.

Сімейний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року. Згідно до розділу VІІ Прикінцеві положення, п.6 Сімейний кодекс України регулює відносини, які виникли починаючи з дня набрання ним чинності. Тому право відношення, що виникли у сторін, належить регулювати Кодексом про шлюб та сім'ю 1969 року.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України у разі поділу майна що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними.

Ці ж положення закріплені в ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.19 ч.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, внесено зміни, відповідно до яких для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою.

Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що спірний житловий будинок, розташований в АДРЕСА_5, належав померлому ОСОБА_10 та його дружині ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя по 1/2 ідеальній частці за кожним, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/4 частку спадкового майна в порядку спадкування за законом, а саме, на 1/4 ідеальну частку житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_5, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_10 є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі.

З Витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №02/1177 від 11.12.2014 року вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 6000, яка розташована в с.Банилів, Вижницького району Чернівецької області, що належала померлому ОСОБА_10 становить 7333,52 грн.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 11.06.2003 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 11.06.2003 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Виникнення права власності на земельну ділянку безпосередньо пов'язане з державною реєстрацією цього права, яка здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Книги записів реєстрації державних актів на право власності па землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» згідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як вбачається з державного акту Серія НОМЕР_2 виданого 05.08.2003 року на підставі розпорядження Вижницької райдержадміністрації №221від 10.07.2003 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №393 земельна ділянка площею 0,60, яка розташована на території Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_7 належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_10.

Згідно ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2013 року) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст.16 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно вимог ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили.

Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що оскільки ОСОБА_4 своєчасно прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_10, право на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки загальною площею 0,60 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер НОМЕР_7, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Банилівської сільської, Вижницького району Чернівецької області, в порядку спадкування переходить до спадкоємця за законом, тобто ОСОБА_4, а тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Керуючись ст.ст. 16, 392, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1273,1274, 1275 ЦК України, ст.22, 28 КпШС України, ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, (ІПН - НОМЕР_1), право власності на 1/4 частку спадкового майна в порядку спадкування за законом, а саме, на 1/4 ідеальну частку житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_5, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_10.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, (ІПН - НОМЕР_1), право власності на 1/2 спадкового майна в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, а саме, на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки загальною площею 0,60 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер НОМЕР_7, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Банилівської сільської, Вижницького району Чернівецької області, що належала померлому ОСОБА_10 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 виданого 05.08.2003 року на підставі розпорядження Вижницької райдержадміністрації №221від 10.07.2003 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №393.

В решті вимог - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич