Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1403/15 Головуючий у 1-й інстанції: Задорожко Д.А.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Василівської державної адміністрації Запорізької області в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, третя особа Комунальний заклад «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради, Виконком Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року Служба у справах дітей Василівської державної адміністрації Запорізької області в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що мати дитини ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, а батько дитини відповідач ОСОБА_3 участі у його вихованні не брав, матеріальної допомоги не надавав, веде аморальний спосіб життя, неодноразово був судимий і не здатний забезпечити нормальні умови для його виховання і проживання.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого передано під опіку органу опіки і піклування Василівської районної державної адміністрації Запорізької області. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою цього ж суду від 10 грудня 2014 року заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України.

Ухвалюючи оскаржуване у справі рішення, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_5.

Висновки суду ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні, відповідають фактичним обставинам справи. Фактична сторона справи встановлена з додержанням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про безпідставну задоволення позову є неприйнятними, виходячи з наступного.

Згідно із п. 2. ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадках їх винної поведінки: ухилення від виконання обов'язків по вихованню дітей, або зловживання своїми батьківськими правами, або жорстоким поводженням з дітьми, або шкідливого впливу на них своєю аморальною антигромадською поведінкою, зокрема коли вони є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.

Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 являється батьком малолітнього ОСОБА_2, мати якого ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4, 5).

Після смерті матері малолітній ОСОБА_2 разом зі своїми шістью братами і сестрою були тимчасово влаштовані до комунального закладу - центру соціально-психологічної реабілітації дітей як такі, що позбавлені батьківського піклування.

Батько малолітнього ОСОБА_3 не виконує свої батьківські обов'язків, за місцем свого проживання характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за скоєння крадіжок, злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, тощо із застосуванням покарання у вигляді позбавлення волі. Останнім вироком суду від 3 березня 2014 року ОСОБА_3 засуджений за умисне нанесення середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров'я (а.с.8-10).

Обстеженням умов проживання малолітньої дитини, проведеним комісією служби у справах дітей 26 червня 2014 року, встановлено, що житло розміщено у 2-поверховому будинку, складається із 4-х кімнат: коридору, недобудованого приміщення кухні, гаражу. Санітарно-гігієнічні умови незадовільні. Опалення в будинку пічне, парове опалення демонтоване. Запас харчів відсутній. Для виховання і розвитку дітей умови не створені: іграшки відсутні, спальні місця в незадовільному стані (а.с.6).

Орган опіки і піклування Василівської районної адміністрації на засіданні від 3 вересня 2014 року дійшов висновку про те, що в інтересах малолітнього ОСОБА_2 доцільно позбавити ОСОБА_3 батьківських прав. Як зазначено у висновку, 20 серпня 2014 року ОСОБА_3 було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини, де з ним було проведено бесіду, в ході якої членам комісії не було надано вичерпних доказів про спроможність батька виховувати свого малолітнього сина. Відповідач починаючи з 17-ти річного віку розпочав злочинну діяльність і з певною хронологічною послідовністю вчиняє нові злочини, які щоразу за ступенем тяжкості тяжчі за попередні. Така біографія батька може зашкодити дитині (а.с.11-12).

За таких обставин суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про ухилення апелянта від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини і правомірно позбавив його батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Доводи апеляційна про те, що він не ухиляється від виконання своїх обов'язків, а участі у вихованні сина не приймав з поважних причин, так як відбував покарання в місцях позбавлення волі, після смерті матері дитина в нього була викрадена працівниками органів опіки і піклування з метою подальшого продажу, являються безпідставними.

Після смерті матері малолітня дитина з 21 по 24 квітня 2014 року разом зі своїми братами та сестрою знаходилися у сторонніх громадян, так як за місцем своєї реєстрації відповідач не проживав, а інформація щодо наявності у дитини батька була невідома, у зв'язку із чим в інтересах неповнолітніх дітей померлої, в тому числі і малолітнього сина відповідача, всі діти були влаштовано в обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей як такі, що позбавлені батьківського піклування.

Перебування в місцях позбавлення волі не являється поважною причиною для невиконання своїх обов'язків щодо участі в утриманні і вихованні дитини.

Надана відповідачем довідка про місце його роботи не свідчить про те, що отримувану ним заробітну плату він витрачає на утримання сина, за місцем проживання якого ні іграшок, ні дитячих речей не має.

Посилання апелянта на те, що він орендує квартиру в м.Дніпрорудне, де проживав разом з сином до його викрадення працівниками соціальної служби, не відповідає фактичним обставинам справи.

У передбаченому законом порядку договір оренди житла відповідачем не укладався. Як встановлено судом, малолітній син відповідача разом з іншими дітьми до ІНФОРМАЦІЯ_3 (дати смерті їх матері) постійно були зареєстровані і проживали в житловому будинку, акт обстеження якого доданий до матеріалів справи. Наданий апелянтом акт обстеження квартири АДРЕСА_1 не свідчить про те, що вказана в акті квартира являється місцем постійного проживання відповідача і його дитини. Спеціалістами служби у справах дітей 11 лютого 2015 року з метою обстеження умов проживання відповідача був здійснений вихід за адресою, зазначеною відповідачем як місце його постійного проживання. В ході обстеження було встановлено, що за вказаною відповідачем адресою він ніколи не проживав і не був зареєстрований, власник квартиру в оренду нікому не здає і наміру здавати не має. Із бесіди з мешканцем цієї квартири ОСОБА_6 було з'ясовано, що він товаришує з ОСОБА_3, який інколи в нього ночував, проте протягом останніх трьох місяців останній в квартирі не з'являвся і його місцезнаходження невідоме. На підтвердження цієї обставини був складений відповідний акт від 11 лютого 2015 року, який доданий позивачем до заперечень на апеляційну скаргу.

Доводи апелянта про те, що характеристика з місця його проживання являється необ'єктивною і упереджено, ніякими допустимими доказами не підтверджені. Іншої характеристики суду відповідач не надав, доводи, викладені в доданій до матеріалів справи характеристиці, не спростував.

Посилання апелянта на те, що після 7 судимостей він став на шлях виправлення, апеляційний суд оцінює критично. Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач відбував покарання за вироком суду від 03.03.2014 року у вигляді 3 років позбавлення волі з випробуванням на 2 роки (а.с.7). У лютому 2015 року відповідачеві вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 КК України і 12.02.2015 року Василівським районним судом Запорізької області йому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

За таких обставин достатніх підстав для висновку про виправлення відповідача, його спроможність піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, здатність надати дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, можливість сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, вміння виявляти інтерес до її внутрішнього світу, тощо не вбачається.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду 1 інстанції постановлено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, яких дійшов суд, відповідають обставинам справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст.307, 308,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: