Категорія 5Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

04 вересня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки, -

встановила:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Вирішено: виділити ОСОБА_3 в натурі 82/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, відповідно до варіанту 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи №151 від 27.01.2015 року, проведеної ТОВ «Подільський центр судових експертиз», яка складається з: житлового будинку «А» площею 69, 1 кв.м, а саме: ванна 1-3 площею 7,0 кв.м, туалет 1-4 площею 1,0 кв.м, коридор 1-5 площею 7,4 кв.м, кімната 1-6 площею 13,1 кв.м, кімната 1-7 площею 8,8 кв.м, кімната 1-8 площею 21,1 кв.м, кухня 1-9 площею 10,7 кв.м, а також прибудову «а», погріб «п/а», ганок, сарай «Б», гараж «В», оглядову яму, 1/2 частину огорожі.

Виділити ОСОБА_2 в натурі 18/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту 2 Висновку судової будівельно-технічної експертизи №151 від 27.01.2015 року, проведеної ТОВ «Подільський центр судових експертиз», яка складається з: мансарди «м/А» площею 31,4 кв.м., а саме: коридор 2-1 площею 15,5 кв.м, кімната 2-2 площею 15,9 кв.м, а також балкон, 1/2 частини огорожі.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію за відхилення від ідеальної частки в частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в розмірі 4334,00 грн. (чотири тисячі триста тридцять чотири гривні). Вирішено питання про стягнення з відповідача судових витрат.

Не погодившись із даним рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 вимоги апеляційної скарги не визнали, вважають рішення суду першої інстанції законним, просили залишити його в силі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником 5/6 часток, а відповідач ОСОБА_2 власником 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівля ми та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1

Главою 26 ЦК України врегульовано правовий режим спільної часткової власності з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності такої згоди спір вирішується судом.

Нормами статті 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

З висновку судово-будівельної експертизи №151 від 27 січня 2015 року, проведеної експертами ТОВ "Подільський центр судових експертиз" вбачається, що виділ частки співвласників в натурі будинковолодіння є можливим, і судовим експертом запропоновано два варіанти такого виділу.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_3 та частково задовольняючи вимоги відповідача ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із запропонованого експертом ІІ-го варіанту виділу в натурі частки домоволодіння, визначеного у висновку судово-будівельної експертизи.

Запропонований експертом II-ий варіант виділу в натурі частки домоволодіння не позбавляє можливості кожного співвласників користуватись своєю часткою житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і забезпечує найменше відхилення від ідеальних часток співвласників.

Згідно з частиною 2 статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Верховний Суд України в постанові від 03.04.2013 року в справі № 6-12цс13 року висловив правову позицію згідно з якою, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок.

Посилання апелянта на те, що гараж, який знаходиться поблизу будинковолодіння, є для нього життєво необхідним, а тому найбільш прийнятним був би перший варіант виділу частки в натурі запропонований експертом, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки даний варіант містить значене відхилення від ідеальних часток, тим самим зменшується частка ОСОБА_3 на 10/100, а із врахуванням вимоги відповідача про виділення в спільне користування ще й погреба - на 12/100, що фактично призводить до позбавлення права власності на її частку у майні та не узгоджується з правовою позицією Верховного суду України та роз'ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами зак онодавства, що регулює право приватної власності громадян».

Крім того, позивач ОСОБА_3, яка постійно проживає у будинку по 2-му провул.Ревлюційному,7(9) є власником автомобіля, а тому є безпідставними посилання відповідача на те, що гараж позивачу фактично не потрібен.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції посилання апелянта на ч. 5 ст. 30 Закону України від 21 березня 1991 року «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», так як нею передбачено обов'язок забезпечити виділення земельних ділянок інвалідам із захворюваннями опорно-рухового апарату під будівництво гаражів для автомобілів з ручним керуванням поблизу місця їх проживання органів місцевого самоврядування, а не фізичних осіб - власників будинковолодінь.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 304, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду/підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.