Справа № 369/3117/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

30 квітня 2015 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Пархоменко О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.02.2007 року на майно боржниці було накладено арешт; ухвалою від 10.03.2015 року відповідачка у задоволенні заяви державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ відмовила, мотивуючи наявністю в домоволодіння самочинок, чим нанесла йому матеріальних збитків у розмірі 257 000,0 гривень. В звязку із цим позивач просив стягнути з відповідачки на його користь 257 000,0 гривень матеріальних збитків, справу вирішити без його присутності.

Ухвалою судді Апеляційного суду Київської області від 02.04.2015 р. підсудність по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди визначена Ірпінському міському суду Київської області.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, оскільки у позовній заяві не конкретизований зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги; відсутнє посилання на те, чи набрала ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.03.2015 року законної сили; не вказано, якими саме діями відповідача завдано позивачу матеріальної шкоди. На виконання зазначеної ухвали позивачем було направлено суду листа, в якому позивач вказує, що 02.11.2006 року Києво-Святошинський суд вирішив стягнути з боржниці на його користь 257 000,0 гривень; 16.11.2006 року боржниця передала йому, керуючись ст. 600 ЦК України відступне, а саме будинок та земельну ділянку з оригіналами документів, після чого він перевіз до будинку свої речі, посадив часник та плодові дерева. В кінці 2006 року він захворів і лікувався в інституті Стражеско, на початку 2007 року його прооперували, під час його лікування 17.02.2007 року відкрилась спадщина, при житті спадкодавця на майно боржниці вартістю 282 720,0 грн. ВДВС було накладено арешт. Ухвалами від 01.11.13 р. та 17.10.14 р. відповідачка протиправно відмовила йому в задоволенні його позовних вимог щодо виконання рішення Києво-Святошинського суду від 02.11.2006 року. Ухвалою від 10.03.15 р. відповідачка знову відмовила в задоволенні подання ВДВС про передачу йому в рахунок боргу будинку та земельної ділянки, пославшись на надумані нею самочинки. Відповідачка грубо та цінично порушила закони України, Конституцію України та Конвенцію з прав людини стосовно обовязковості виконання рішень судів. Під патронатом судді Пінкевич Н.С. в арештований будинок заселились злодії, які приховують, розкрадають та знищують арештоване майно, що нанесло йому збитки в розмірі 257 000,0 гривень, які він і просить стягнути на його користь з відповідачки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 92 Конституції України судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами.

Статтями 126, 129 Конституції України закріплено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні та підкорюються лише закону, вплив на них у будь-якій спосіб забороняється. А також те, що однією із засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.05.2001, № 6-рп/2001 визначено, що відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позапроцесуальний порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007р. №8 Про незалежність судової влади виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного. Однак і за таких обставин за зазначену шкоду перед особою відповідає не безпосередньо суд або суддя, а держава.

Таким чином судді, суд, як орган, що здійснює правосуддя, не можуть бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, тому у звязку з цим скарги, позови, спрямовані на це, в тому числі і щодо спростування недостовірної інформації, що міститься в рішеннях суду, визнання дій суддів при відправленні правосуддя противоправними, стягнення моральної шкоди, спричиненої особі при відправленні правосуддя, не підлягають розгляду в суді першої інстанції, оскільки діючим законодавством передбачений інший механізм оскарження їх рішень.

Виходячи з наведеного, у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити, оскільки така позовна заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись Рішенням Конституційного Суду України від 23.05.2001, № 6-рп/2001, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007р. №8 Про незалежність судової влади, ст.ст. 62, 92, 126, 129 Конституції України і ст. ст. 15, п. 1ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в;

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди у звязку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали направити позивачу для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_3