АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року позивач звернувся із позовом до відповідача, на обґрунтування якого зазначив, що 10 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір про надання правової допомоги, за яким останній мав представляти інтереси позивача ОСОБА_2 в суді під час розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_1

Відповідно до п. 4.2 Договору остаточний розмір гонорару адвоката мав бути узгоджений сторонами у акті приймання-передачі виконаних робіт.

Набравшим законної сили рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 05 березня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2

17 квітня 2014 року ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 9744 грн. за правову допомогу.

Посилаючись на те, що на момент ухвалення рішення районного суду від 05 березня 2014 року не оплатив витрат на правову допомогу і районний суд не мав можливості вирішити питання про розподіл судових витрат, позивач просив стягнути із відповідача на свою користь 9744 грн. витрат на правову допомогу, 243.60 грн. судового збору. (а.с.1-15)

Відповідач проти позову заперечував, зазначив, що розподіл судових витрат був визначений рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 05 березня 2014 року, тому вважав, що провадження у цій справі має бути закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, просив відмовити в задоволенні заявлених вимог, а справу розглядати за його відсутності. (а.с.23-25, 45)

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним під час розгляду цивільної справи №2-1360/14 (760/23976/13-ц) судові витрати на правову допомогу адвоката у загальній сумі 9744,00 грн. та судові витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн. (а.с.51-53)

В апеляційній скарзі відповідач посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у позові.

Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що суд не врахував обставин та доказів якими обґрунтовані заперечення проти заявленого позову і дійшов помилкового висновку про його задоволення. (а.с.57-68)

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник позивача ОСОБА_3 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи про що у справі є докази до суду не прибули. (а.с.76-79)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 10 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3 був укладений договір про надання правової допомоги, за п. 1.2 якого останній мав представляти інтереси позивача ОСОБА_2 в суді під час розгляду іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності та заборону здійснення незаконної діяльності. (а.с.7-9)

Відповідно до п. 4.2 Договору остаточний розмір гонорару узгоджується сторонами у акті приймання-передачі виконаних робіт. (а.с.8)

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 05 березня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 квітня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року. (а.с.10-15)

17 квітня 2014 року ОСОБА_2 за квитанцією № 1142651 сплатив ОСОБА_3 - 9744 грн. за правову допомогу за договором від 10 грудня 2013 року. (а.с.6)

Предметом позову у цій справі є вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 9744 грн. витрат на правову допомогу за розгляд цивільної справи (№ 2-1360/14 № 760/23976/13-ц) позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності та заборону здійснення незаконної діяльності, яка вирішена набравшим законної сили рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 05 березня 2014 року.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 04 червня 2014 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 На обґрунтування судом було зазначено, що рішенням суду (від 05 березня 2014 року) було вирішено питання про судові витрати на момент ухвалення рішення, а відповідачем ОСОБА_2 не заявлялось вимог про стягнення судових витрат, не було наведено суду обставин та не надано суду доказів про понесені ним судові витрати, які суд мав оцінити під час ухвалення рішення та вирішити питання про розподіл цих судових витрат. (а.с.63-64)

Доказів оскарження або скасування вищевказаної ухвали від 04 червня 2014 року до суду не надано.

Задовольнивши позов, суд першої дійшов до висновку про можливість вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу в заявленому провадженні з огляду на те, що такі судові витрати не заявлялись стороною, оскільки були сплачені після ухвалення рішення в іншій справі.

Проте з такими висновками суду колегія не погоджується.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати, пов'язані з розглядом справи, визначені в ч. 3 ст. 79 ЦПК України і їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, установлених цим Кодексом (ст. ст. 88, 89 ЦПК України). Крім того, суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України).

У разі невирішення судом питання про судові витрати суду, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи надано можливість ухвалити додаткове рішення (п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України). Ухвали суду щодо визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку відповідно п. 9 ч. 1 ст. 293 ЦПК України.

За змістом положень ст.ст. 79, 84, 88, 214 ЦПК України (в редакції Закону станом на 05 березня 2014 року) питання розподілу судових витрат, зокрема й витрат на правову допомогу вирішує суд, що розглядає справу, в якій ці витрати понесені.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 5 статті 88 цього Кодексу).

Відповідні роз'яснення містяться і в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», де зокрема зазначено, що у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

Отже, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені ОСОБА_2 у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду певної справи в порядку цивільного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Провадження у цій справі було відкрито за вимогою про стягнення судових витрат, яка не підлягає правовому захисту в іншому провадженні, ніж провадження, в якому повинно було розглядатися таке питання (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України), що є фактом, який підтверджує неправомірність виникнення цивільного процесу в цьому випадку (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

На підставі пункту 1 частини першої статті 205, частини першої ст. 310 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у цій справі.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" в разі закриття провадження у справі сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду. Частиною 2 тієї ж статті унормовано, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першої цієї статті, - повністю.

Питання про повернення судового збору з підстав, визначених частиною першою статті 7 Закону про судовий збір, вирішуються судом незалежно від клопотання особи про таке повернення та незалежно від стадії (інстанції) провадження у справі, на якій виникли підстави для повернення судового збору, в тому числі й закриття такого провадження на стадії апеляційного розгляду справи.

Тому 243.60 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 121.80 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом сплата яких підтверджується квитанціями слід повернути, відповідно, позивачеві та відповідачу. (а.с.1, 68)

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила, а скаргу задовольнила частково.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 304, ч. 1 ст. 310 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у Солом'янському районі міста Києва повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 - 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору за подачу позову до районного суду, сплаченого за квитанцією № 615 від 18 листопада 2014 року через ГУ «Ощадбанку» по м. Києву та області ТВБВ 10026/118 РМ - 11801, отримувач УДКС у Солом'янському районі м. Києва банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 38050812, МФО 820019, розрахунковий рахунок № 0010.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у місті Києві повернути ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 - 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп. судового збору за подачу скарги до апеляційного суду, сплаченого за квитанцією № 185 від 25 травня 2015 року через ГУ «Ощадбанку» по м. Києву та області ТВБВ 10026/144 РМ - 14405, отримувач УДК у Солом'янському районі м. Києва банк отримувача ГУ ДКУ у м. Києві, код банку 38050812, МФО 820019, розрахунковий рахунок № 0010.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/8773/2015

Унікальний номер 760/25196/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Бобровник О.В.

Доповідач Левенець Б.Б.