Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретарів Батченко Д.С., Лесик Ю.С., Дурноп"янова О.О., Луценко А.О., Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Житлово-будівельний кооператив "Київ-1" про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Житлово-будівельний кооператив "Київ-1", у якому просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Вимоги мотивує тим, що відповідач є її сином, який з 19.10.2000 року зареєстрований у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

На момент подачі позову ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі більше 9 років, залишив житло добровільно, його ніхто ніколи з квартири не виганяв, замки не змінювалися.

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані вона, відповідач та третя особа ОСОБА_3 Місце проживання відповідача їй не відоме, тому змушена звертатися до суду за місцем останньої реєстрації та місцем проживання ОСОБА_2

Відповідач у вказаній квартирі не проживає більше шести місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного житла та не приймає участі у спільному побуті, не є членом сім"ї, тому він вважається таким, що втратив право користування квартирою. Рішення суду необхідне для зняття з реєстрації відповідача.

В подальшому позивачем була подана заява про зміну позовних вимог, відповідно якої просить позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 та зняти відповідача з реєстрації місця проживання у Відділі паспортної реєстраційної і міграційної роботи Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 51-53). В заяві зазначає, що спірна квартира є однокімнатною, витрати по утриманню житла несе особисто вона, відповідач у спірній квартирі не проживає більше 9 років. У 2002 році вона придбала земельну ділянку на себе та на відповідача на якій знаходився дерев"яний будинок гідний для проживання. До 2005 року ОСОБА_2 за її кошти побудував двоповерховий будинок де став проживати, а згодом після його одруження з ним поселилася там його дружина. У спірній квартирі мешкає вона з донькою ОСОБА_3 (третьою особою), яка є єдиним їхнім житлом і місцем реєстрації. Відповідач має інше житло де проживає дев"ять років, проте зніматися з реєстрації спірної квартири не бажає, витрат по утриманню спірної квартири не несе.

У зв"язку зі зміною позивачем заявлених вимог протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.10.2014 р. було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 91, 92).

В судовому засіданні позивач, її представник ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_3 підтримали позов та викладені у заяві обставини. Позивач доповнила, що відповідач з 2005 року по сьогодні живе у садовому будинку на Русанівських садах де є всі умови для проживання, у спірній квартирі замки вона змінювала 8-9 років тому, ключі ОСОБА_2 вона надавала, однак відповідач там не мешкав, вселився вже після подачі даного позову. З 2012 року у спірній квартирі ніхто не проживав, деякий час мешкала вона, подруги її доньки, влітку 2013 року та в подальшому нетривалий час жили квартиранти, будь-яких домовленостей з приводу користування спірною квартирою між нею та відповідачем не було.

При з"ясуванні судом змісту прохальної частини заяви з уточненнями позову, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, представник позивача просив винести рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, та пояснив, що вимоги в уточненій заяві про позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням є некоректними.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що відповідач у спірній квартирі ніколи не жив, мешкав на Русанівських садах де є опалення та комунікації.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вимог, пояснив, що він від народження постійно проживав у спірній квартирі та був переконаний у тому, що є співвласником житла, після одруження з 2008 року мешкав там зі своєю сім"єю. Позивач весь час йому чинила перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, оскільки постійно передавала в оренду третім особам, псувала замок на вхідних дверях, також уклала договір з охоронною фірмою з наданням вказівки не допускати його до житла, через що він неодноразово звертався до правоохоронних органів. На даний час він живе у спірній квартирі, так як іншого житла не має, сплачує житлово-комунальні послуги. Він має будинок, дачу, які недобудовані, тому там може проживати лише в теплу пору року, в експлуатацію садовий будинок не вводився. У спірну квартиру він не міг потрапити з жовтня-листопада 2013 року коли з сім"єю повернувся з Криму, тоді за домовленістю з позивачем погодився пожити у бабусиній квартирі по вул. Горького у м. Києві, при цьому позивач пояснила, що спірне житло тимчасового здаватиме, проте там знаходилися його меблі та інші речі. У липні 2014 року позивач також змінила замки у квартирі на вул. Горького у м. Києві та сказала йому жити на дачі. Потрапити у спірну квартиру він також не міг, тоді з матір"ю почалися конфлікти, спілкування було напруженим. У квартирі на вул. Флоренції позивач встановила охоронну сигналізацію, тоді він зламав замок, потратив у квартиру де квартирант йому надав цю позовну заяву.

Представники третіх осіб Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві та Житлово-будівельного кооперативу "Київ-1" в судове засідання не з"явилися, про дату, час та місце розгляду справи треті особи були повідомлені належним чином, суду подали заяву з проханням розглянути справу без участі їхніх представників.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, третю особу ОСОБА_3, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно Реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації від 10.01.1996 року, зареєстрованого у реєстровій книзі № 19 за № 182/31871, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу (а.с. 4-5, 8).

Відповідно довідки ЖБК "Київ-1" від 09.07.2014 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач, третя особа ОСОБА_3 та з 2000 року відповідач ОСОБА_2 (а.с. 9).

Відповідач є сином позивача.

За нормою ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тому саме підстави щодо поважності причин не проживання для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, відповідно до приписів ч. 2 ст. 405 ЦК України підлягають доказуванню позивачем та дослідженню судом.

Позов поданий до суду 10.07.2014 року. У зв"язку з цим судом досліджувалися та з"ясовувались обставини про непрожитвання відповідача у спірній квартирі протягом року до подачі позову та поважність причин щодо цього.

Судом безспірно встановлено, що з вересня 2013 року по червень 2014 року у квартирі АДРЕСА_1 проживав орендатор, що також підтверджується договором оренди житлового приміщення від 22.09.2013 року, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 74).

З пояснень позивача, відповідач у спірній квартирі не проживав з 2005 року та вселився туди вже після подачі позову, до цього часу житлом не цікавився.

Вказані обставини відповідачем заперечуються, ОСОБА_2 пояснив, що до осені 2013 року він постійно проживав у АДРЕСА_1 за виключенням літнього періоду коли мешкав на дачі та їздив на відпочинок, у спірному житлі знаходилося цього майно, та з жовтня-листопада 2013 року після приїзду з Криму на прохання позивача він погодився тимчасово пожити у квартирі по вул. Горького у м. Києві.

Суд приймає до уваги зазначені пояснення відповідача, оскільки вони підтверджуються показами свідків.

Так, свідок ОСОБА_6 пояснив, що відповідач є його син, позивач його колишня дружина з якою перебував у шлюбі до 1987 р. У спірній квартирі проживав відповідач, з 2008 р. жив з сім"єю втрьох. На прохання сина весь час коли було потрібно він приїздив на вул. Флоренції та доглядав за онуком. Деякий час ОСОБА_2 жив на вул. Горького. У квартирі на вул. Флоренції у 2012 р. відповідач сам робив ремонт. До відповідача у спірну квартиру він також приходив у 2013 р. та у 2014 р.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні засвідчила, що є дружиною відповідача з 2008 року, після укладення шлюбу вони жили по АДРЕСА_1 до осені 2013 року, зробили там капітальний ремонт, там були їхні речі, меблі, побутова техніка. У вересні 2013 року в період її відпустки вони поїхали на півтора місяця відпочивати у Крим, після повернення дізналися, що у спірній квартирі живе квартирант. Тоді зателефонували позивачу, та сказала, щоб вони деякий час пожили на вул. Горького у м. Києві, бо треба гроші, тому тимчасово здасть житло в оренду, на що вони погодилися. Їхні та дитячі речі за час їхньої відсутності у м. Києві без їх відома і погодження позивач зі спірної квартири перевезла на квартиру по вул. Горького. Після подій на майдані вони хотіли повернутися назад, про що відповідач просив матір. У липні 2014 року вони приїхали у спірну квартиру куди потрапити не могли, квартира була під охороною, тоді й дізналися про позов, як у квартиру зайшли з міліцією. Квартиранта вони попросили виселитися та заселилися туди. У садовому будинку вони проживають влітку, оскільки там не має опалення. Стосунки з позивачем почали погіршуватися після смерті бабусі.

Свідок ОСОБА_8 засвідчив, що він відповідачу кум, знає ОСОБА_2 з 2004 року, допомагав йому облаштовувати квартиру на вул. Флоренції де весь цей час відповідач проживав, лише влітку ОСОБА_2 мешкав на дачі та десь з осені 2013 року до літа 2014 року жив на вул. Горького. Він допомагав відповідачу у спірній квартирі встановити кухню та завозити меблі.

За викладених обставин суд критично відноситься до наданих позивачем письмових доказів на підтвердження не проживання відповідача, а саме повідомлення Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 20.08.2014 року про те, що у період з 2008 року до 10.07.2014 року звернень від ОСОБА_2 з приводу перешкод у проживанні у АДРЕСА_1 не надходило; відповіді КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги "Русанівка" Дніпровського району м. Києва" від 18.08.2014 року про те, що амбулаторна картка ОСОБА_2 у лікувальному закладі відсутня, з 2008 р. викликів лікаря у вказану квартиру не було, листки непрацездатності не видавалися; та довідки ЖБК "Київ-1" від 09.07.2014 року, про те, що ОСОБА_2 із заявами про не виписку з квартири АДРЕСА_1 у 2013-2014 роках не звертався (а.с. 13, 123, 124).

Зазначені докази не підтверджують факт не проживання відповідача у спірній квартири без поважних причин.

На підтвердження вимог позивачем також надано акти від 03.09.2013 року, від 24.01.2014 року та від 11 червня 2014 року, складені комісійно головою правління ЖБК "Київ-1" та двома членами кооперативу, у яких зазначається про те, що при огляді квартири АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 не проживає, особистих речей у квартирі не залишав, не сплачує і не користується житлово-комунальними послугами та самим житловим приміщенням з 2005 року, жодного разу не з"являвся за вказаною адресою (а.с. 10-12).

До цих актів про не проживання суд також відноситься критично, оскільки в періоди їх складення відповідач у м. Києві не знаходився, про що свідчать довідки ТзОВ "Медом" від 05.08.2014 року, що знаходиться у м. Сімферополь, у яких зазначено, що ОСОБА_2 проходив курс обстеження та лікування у відділеннях проктології та урології клініки "Медом" з 03.09.2013 року по 07.09.2013 року, з 24.01.2014 року по 28.01.2014 року та з 11.06.2014 року по 17.06.2014 року (а.с. 67, 68).

Допитана судом свідок з боку позивача ОСОБА_9 пояснила, що вона є сусідкою позивача у будинку по вул. Флоренції 10-а, заходила до ОСОБА_1 додому де бачила лише позивача, чоловічих речей там не було, останній рік у неї жив квартирант до літа 2014 року, відповідача вона не знає, спілкувалися з позивачем на кухні та по телефону, до кімнати вона не заходила, з літа 2014 року їй не відомо хто живе у квартирі позивача. Проте пояснення даного свідка суд також взяти до уваги не може, оскільки свідок пояснила, що вона часто до позивача не приходила, можливо десь раз на пів року, ОСОБА_1 у спірній квартирі постійно не жила, описати наявні речі, кухонні меблі та двері у квартирі свідок також не змогла.

З приводу заміни замків та неможливості попасти у квартиру АДРЕСА_1 відповідач звертався до Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві із заявою від 06.08.2014 року (а.с. 82-84).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, судом встановлено, що до літа 2013 року відповідач проживав у спірній квартирі, в подальшому там не мешкав з поважних причин, а саме через виїзд на відпочинок у Крим та проживання у спірному житловому приміщенні орендаря.

За викладених обставин позов задоволенню не підлягає, так як не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 215, 218 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Житлово-будівельний кооператив "Київ-1" про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя