Cправа № 621/2264/14-ц
Провадження № 2/621/37/15
РІШЕННЯ

іменем України

26.03.2015 року Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Нестерцової Н.В.,

секретаря - Горобець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Змієві справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, прокуратури м.Харкова, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання дій незаконними, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2014 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до покурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_2, начальника 2-го слідчого відділу прокуратури ОСОБА_3, прокуратури Харківської області, прокуратури м.Харкова, 3-тя особа Головне Управління Державного Казначейства України в Харківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури Харківської області та прокуратури м.Харкова, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.( а.с.1)

21.08.2014 року ОСОБА_1 уточнив позов, збільшив коло відповідачів, залучив крім зазначених відповідачів прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_4, старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_5.( а.с.11)

29.10.2014 року ОСОБА_1 уточнив відповідачів, пред'явив позов з такими ж вимогами до прокуратури Харківської області, прокурора м.Харкова. (а.с.95)

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.12.2014 року до участі в справі залучено у якості співвідповідача Державу України в особі Державної Казначейської служби України.

Остаточно, 13.02.2015 року, ОСОБА_1 уточнив позов до прокуратури Харківської області, прокуратури м.Харкова, Держави Україна в особі Державна Казначейська служба про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органами прокуратури, визнання дій незаконними. ( а.с.153)

У позовах ОСОБА_1 зазначив, що 20.03.2012 року під час його обшуку слідчим прокуратури м.Харкова ОСОБА_2 у нього були вилучені особисті речі та документи: паспорт громадянина України, посвідчення водія, і, як з'ясувалось пізніше, картку фізичної особи-платника податків ДПІ у Зміївському районі.

23.04.2012 року слідчим були оглянуті вилучені речі.

Згодом, лише посвідчення водія було повернуто, факт вилучення оригіналу картки фізичної особи-платника податків ДПІ у Зміївському районі слідчим взагалі не відображалось.

До 17.06.2014 року він перебував під вартою у Харківському СІЗО у зв'язку розглядом кримінальної справи по його обвинуваченню за ч.2 ст.307,ч.3 ст.364 КК України.

З 01.07.2014 року він неодноразово приїжджав до прокуратури Харківської області із проханням вирішити питання щодо повернення паспорта.

28.07.2014 року він звернувся на особистому прийомі в прокуратурі Харківської області із заявою про повернення йому паспорта.

Керівництвом прокуратури йому було відмовлено у поверненні паспорта громадянина України, хоча жодним процесуальним документом його паспорт не було долучено до матеріалів кримінальної справи.

Позивач посилався на вимоги п.23 Положення про паспорт громадянина України від 02.09.1993 року про заборону вилучення у громадянина паспорта.

ОСОБА_1 вважає, що у зв'язку з відсутністю будь-яких документів, які можуть посвідчити його особу, він безпідставно позбавлений права на звернення до суду та реалізувати свої права як громадянина, гарантовані Конституцією України.

Позивач уточнив, що прокуратурою у зв'язку з вилученням та неповерненням паспорту було обмежено в праві на працю, отримання заробітної плати, звернення до суду.

Остаточно він просив визнати дії прокуратури Харківської області і прокуратури м.Харкова, щодо позбавлення прав громадянина, передбачених Конституцією України шляхом вилучення та неповернення паспорта громадянина України, вилучення картки фізичної особи-платника податків ДПІ у Зміївському районі незаконними, стягнути з Держави України в особі Державної Казначейської служби України 4750 грн. відшкодування моральної шкоди, 642 грн. витрачених на проїзд до прокуратур, суду за захистом своїх прав, 2620 грн. витрат на правову допомогу.

ОСОБА_1 зазначив, що визначив розмір компенсації моральної шкоди із розрахунку 5 мінімальних заробітних плат, як символічну суму з урахуванням душевних страждань. Вартість проїзду підтверджується квитками.

У судовому засіданні ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позову.

Він пояснив, що в рамках розслідування кримінальної справи по його обвинуваченню за ч.3 ст.364, ч.2 ст.307 КК України було проведено обшук, в ході якого вилучено його паспорт, про що було зазначено в протоколі, та картку фізичної особи-платника податків ДПІ у Зміївському районі.

З 20.03.2012 року по 17.06.2014 року він перебував під вартою.

Кримінальну справу за його обвинуваченням за ч.3 ст.364, ч.2 ст.307 КК України 02.10.2013 року було повернуто для додаткового розслідування.

З 17.06.2014 року, після внесення застави, йому обрано запобіжний захід у виді застави з покладанням визначених судом обов'язків. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 13.06.2014 року він був зобов'язаний здати на зберігання слідчому свій паспорт на виїзд за кордон та, у разі наявності інші документи, що дають право на виїзд з Україн та в'їзд в Україну.

З 23.06.2014 року безрезультатно він почав звертатись до слідчого прокуратури, процесуального керівника його кримінального провадження, прокуратури Харкова та Харківської області з приводу повернення йому паспорта громадянина України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова Нікуліною Л.П. слідчий відділ слідчого управління прокуратури Харківської області зобов'язаний повернути йому паспорт громадянина України. Цим судовим рішенням встановлено, що слідчим помилково, без додержання вимог КПК при проведенні оперативно-слідчих дій вилучено паспорт громадянина України. Тобто, цим судовим рішенням встановлений факт протизаконності процесуальних дій, що обмежують його права громаянина та дає право на відшкодування шкоди.

Позивач зазначив, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2014 року його було поновлено на посаді дільничного інспектора Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з виплатою грошового утримання за час вимушеного прогулу за періоод з 01.06.2012 року.

Відсутність паспорту та картки фізичної особи-платника податків ДПІ у Зміївському районі перешкоджало йому працевлаштуватись, отримати гроші на рахунку в банку, одружитись, взяти депозит, що спричиняло душевні страждання.

Він був вимушений звертатись до посадових осіб прокуратури, суду за захистом своїх прав, витрачав кошти на проїзд до м.Харкова, сплачувати вартість правової допомоги.

Уже в період розгляду вказаної справи він звертався до прокуратури із заявою про відшкодування йому моральної та матеріальної шкоди в порядку, визначеному Законом України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і йому було відмовлено.

Представник прокуратури Харківської області і м.Харків за довіреністю Власенко М.С. позов не визнала, посилалась на письмові заперечення надані суду в.о. прокуроа м.Харків Бондаренка О. та представника прокуратури Харківської області Руденка Д. де зазначено.

У провадженні колишнього старшого слідчого прокуратури м.Харкова ОСОБА_2 перебувала кримінальна справа № 17120007 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.364 КК України стосовно ОСОБА_1

Під час досудового розслідування 20.03.2012 року на підставі ухвали Київського районного суду м.Харкова від 19.03.2012 року проведений обшук в автомобілі НОМЕР_1, який знаходився у користуванні ОСОБА_1 Під час обшуку з вказаного автомобіля вилучений паспорт громадянина Україн ОСОБА_1 В подальшому, 20.03.2012 року ОСОБА_1 затримано у порядку ст.115 КПК України ред.1960 року. 23.03.2012 року постановою Київського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.ст.78-82 КПК України ред.1960 рок та п.24 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду інструкції про порядок вилучення, зберігання речових доказів у кримінальних справах, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ, Служби безпеки України, Верховного суду Україн та Державної судової адміністрації України № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 року, паспорти заарештованих обвинувачених, приєднується до кримінальної справи і зберігаються в окремому опечатаному пакеті. У зв'язку з чим, паспорт ОСОБА_1 постійно перебував у матеріалах кримінальної справи.

27.04.2012 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1 було направлено до суду.

Вилучення паспорту ОСОБА_1 було обов'язком слідчого.

Прокурор м.Харків діяв в межах повноважень, передбачених КПК України, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Аналогічні підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 зазначені у письмових запереченнях представника прокуратури Харківської області.

Крім того, вказано, що ОСОБА_1 неодноразово звертався із клопотанням про повернення паспорту до органів прокуратури та суду.

Представник прокуратури Руденко Д.С. вказав, що ухвала слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05.08.2014 року є сумнівною та такою, що не в повній мірі відповідає вимогам КПК України (1960 року) На виконання цієї ухвали 14.08.2014 року ОСОБА_1 повернуто паспорт. Таким чином працівники органів прокуратури Харківської області діяли в межах КПК України.

Оскільки досудове слідство у кримінальному провадженні триває, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не має.

Представник Держави Україна в особі Державної казначейської служби України належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, заперечень не надав.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухав пояснення позивача, представника відповідачів, дослідив надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Постановою судді Київського районного суду м. Харків від 19.03.2012 року дано дозвіл на обшук автомобіля «Шевроле» р.н. НОМЕР_2, який перебуває у користуванні ОСОБА_1, оскільки в автомобілі можуть знаходитись наркотичні засоби, речі та цінності, отримані злочинним шляхом, а також знарядя та засоби злочину, предмети і документи, що мають значення для встановлення істини у справі. (а.с.33)

Протоколом обшуку від 20.03.2012 року підтверджується, що вилучено паспорт ОСОБА_1 (а.с.54) Вилучення картки фізичної особи-платника податків ДПІ у Зміївському районі у протоколі обшуку не відображено.

Копією довідки про звільнення серії НОМЕР_3 підтверджується, що ОСОБА_1 утримувався під вартою з 20.03.2012 року по 17.06.2014 року. ( а.с.105)

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.307, ч.1 ст.364 КК України на момент розгляду даного позову судом по суті не розглянуто.

З моменту звільнення ОСОБА_1 з-під варти під заставу, він неодноразово звертався із заявами до органів прокуратури з приводу повернення йому паспорта громадянина України. ( а.с.67,72) ОСОБА_1 було відмовлено у видачі паспорта. ( а.с.68, 73)

01.08.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про повернення йому паспорта громадянина України і 05.08.2014 року слідчим суддею Червонозаводського районного суду м.Харкова було постановлено ухвалу, якою слідчий відділ слідчого управління прокуратури Харківської області зобов'язано повернути йому паспорт громадянина України. Цією ж ухвалою суд встановив, що слідчим помилково та без додержання вимог КПК при проведенні оперативно-слідчих норм було вилучено паспорт громадянина України ОСОБА_1 ( а.с.75)

Вказану ухвалу було виконано, ОСОБА_1 повернуто паспорт громадянина України і картку фізичної особи-платника податків, що вбачається з копії розписки від 14.08.2014 року. (а.с.77)

Тобто, ОСОБА_1 з 17.06. по 14.08.2014 року не мав паспорта громадянина України та картки фізичної особи-платника податків, що на думку суду обмежувало його права.

П.1 ст.5 Закону України «Про громадянство України», документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.

П.23. Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, забороняється вилучення у громадянина паспорта, крім випадків, передбачених законодавством України, зокрема забороняється взяття паспорта у заставу.

Посилання представника прокуратури Харківської області на вимоги ст.ст.78-82 КПК України (ред.1961 р.) як на підставу правомірності вилучення та неповернення позивачу паспорта громадянина України неспроможні.

Відповідно до ч.ч.6,7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

На думку суду, вилучення та у подальшому неповернення паспорту є процесуальною дією, що обмежує права ОСОБА_1

Згідно п.1-1 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Згідно п.п.1,3,4,5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином, суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги, моральна шкода.

Статтями 12,13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачений порядок відшкодування шкоди, зазначеної в п.п.1,3,4 статті цього Закону.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Харківської області із відповідними заявами на які отримав відповіді від 13.02.2015 року та від 19.02.2015 року, де у вішкодуванні шкоди було фактично відмовлено з посиланням на те, що розгляд кримінального провадження відносно нього триває, скарги на дії або бездіяльність слідчого, прокурора розглядаються в порядку ст.ст.303,304 КПК України слідчим суддею.(а.с. 152,168-169)

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання дій прокуратури Харківської області, прокуратури м.Харкова по вилученню та неповерненню йому паспорта громадянина України, вилученню картки фізичної особи-платника податків ДПІ у Зміївському районі незаконними та такими, що обмежують права громадянина.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України 4750 грн. відшкодування моральної шкоди, 642 грн. витрачених на проїзд до прокуратур, суду за захистом своїх прав, 2620 грн. витрат на правову допомогу.

Надані ОСОБА_1 ксерокопії квитків на проїзд (а.с.157-159) не підтверджують факту його поїздок до прокуратур, суду саме з метою повернення паспорту та картки фізичної особи-платника податків ДПІ у Зміївському районі, більша їх частина не містить напрямку руху громадського транспорту.

Крім того, позивачем не підтверджено документально витрат на правову допомогу у розмірі 2620 грн.

Згідно ч.5,6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

ОСОБА_1 просить стягнути з Держави Україна моральну шкоду, яку обгрунтовує заподіяними йому стражданнями у зв"язку з неможливістю працевлаштуватись, одружитись, отримати гроші на рахунку в банку, взяти кредит.

Однак, встановлено, що у зв"язку неплатопроможністю ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК", де на картковому рахунку ОСОБА_1 знаходились грошові кошти (а.с.99), 28.02.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.104) Згідно листа заступника директора Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кияк А.Т. №02-036-8451/14 від 29.09.2014 року, отримання коштів стало можливим лише з 01.10.2014 року (а.с.106), тобто коли паспорт позивачу було повернуто.

Питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішувалось в судовому порядку про що свідчить надана ксерокопія постанови Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2014 року. (а.с.113-122)

Тобто, позивач не довів судові факту намагання працевлаштуватись без паспорту та картки ДПІ, оскільки він звертався до суду з позовом про поновлення на роботі протягом місяця з дня його звільнення із СІЗО і такий позов було прийнято судом до розгляду та вирішено по суті. Судові не надано даних щодо відмови ОСОБА_1 органом РАЦСу у реєстрації шлюбу. А рівно, як і відмови в укладенні кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішення питання щодо вилучення та неповернення позивачу паспорта та картки фізичної особи-платника податків ДПІ у Зміївському районі за конкретних обставин відноситься до його можливості реалізувати права, які передбачені Конституцією України і, на думку суду, прямо не пов"язані з розслідуванням та розглядом судом кримінального провадження відносно ОСОБА_1 по суті, визнання його винним чи невинуватим у скоєнні злочинів, які йому інкриміновані.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди, витрат на проїзд та на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 1,2,3,4,12,13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.1176 ЦК України, ст.ст.11, 60, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, прокуратури м.Харкова, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання дій незаконними, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури задовольнити частково.

Визнати дії прокуратури Харківської області, прокуратури м.Харкова по вилученню у ОСОБА_1 та неповерненню йому паспорта громадянина України, вилученню у ОСОБА_1 картки фізичної особи-платника податків ДПІ у Зміївському районі незаконними та такими, що обмежують права громадянина.

У задоволенні іншої частини позову, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий: