02.10.2015 Єдиний унікальний номер 205/4563/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

при секретарі Єрьоменко Я.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач 23 червня 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що в 2005 році між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 2000 дол. США, які зобовязався повернути за вимогою. У 2012 році позивач почав вимагати повернути кошти. 05 квітня 2012 року відповідач повернув 300 дол. США, суму боргу яка залишилася у розмірі 1700 дол. США відповідач зобовязався повернути до 01 липня 2012 року, про що було написано відповідну розписку. У вказаний строк гроші не були повернуті. Діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода. Позивач просив стягнути з відповідача грошову суму за договором позики від 05 квітня 2012 року з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 62 988,55 грн., три відсотки річних у сумі 5039,41 грн., а всього 68 027,96 грн., моральну шкоду в розмірі 6000 грн., витрати на надання правової допомоги в розмірі 400 грн. та судовий збір.

Позивач в судове засідання не зявилася. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити.

Від відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву визнав.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Матеріалами справи встановлено, що 05 квітня 2012 року між сторонами був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивача гроші у борг у розмірі 2000 дол. США., які зобовязався повернути, про що відповідачем була написана розписка (а.с.9).

Встановлено, що відповідач частково погасив заборгованість в розмірі 300 дол. США, залишок заборгованості за договором позики відповідач у встановлений строк не повернув і ухиляється від її повернення до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

В силу ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання

Аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що з урахуванням офіційного курсу української грошової одиниці до долара США станом на 17.06.2015 року, (100 доларів США = 2115,33 грн.) заборгованість відповідача у розмірі 1700 дол. США складає 35 960,66 грн., та підлягає стягненню з відповідача.

Згідно сч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахування ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні за період з 05.04.2012 року до 23.06.2015 року складають 27 027,89 грн.

При визначенні трьох відсотків річних від простроченої суми за 1705 днів (з 05.04.2012 року по 23.06.2015) суд виходив з наступного розрахунку: 35960,66 х 3 % х 1705 : 365 : 100 % = 5039,41 гривень.

Тобто, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що загалом заборгованість відповідача за договором позики складає 68 027,96 гривень, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача та позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Натомість, позовні вимоги в частині стягнення моральної школи не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Зміст даної статті свідчить про те, що єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Однак, суду не надано жодного доказу щодо скоєння відповідачем правопорушення по відношенню до позивача. Тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 6000 грн., суд відмовляє в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, слід стягнути витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 680,28 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн., а загалом 1080,28 грн.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 625, 1048, 1049 ч. 1, 1050 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1суму боргу за договором позики в розмірі 35 960,66 грн., трьох відсотків річних в розмірі 5039,41 та інфляційних в розмірі 27 027,89 грн., що загалом складає суму в розмірі 68 027,96 грн. (шістдесят вісім тисяч двадцять сім гривень 96 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1080,28 грн. (одна тисяча вісімдесят гривень 28 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Басова