Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/458/15-ц

12 травня 2015 року смт. Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Гутича П.Ф.

з участю секретаря Соловей Л.П.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення сервітуту та виселення з житлового будинку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд із даним позовом обгрунтовуючи його тим, що згідно з договором від 26 жовтня 2011 року, відповідач подарував належну йому 1/2 частку житлового будинку їхнім дітям: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Пунктом 21 договору дарування встановлений сервітут, який полягає в особистому праві дарувальника безоплатно та безстроково користуватись предметом дарування відповідно до його цільового призначення.

Однак ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, приводить до хати сторонніх осіб, викрадає з будинку речі, тобто створює умови, в яких неможливе спільне проживання. Крім того, разом з відповідачем проживає його співмешканка ОСОБА_6 У зв'язку із цим вона з дітьми змушена проживати у своєї матері.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала та пояснила, що відповідач забрав з хати газову плиту, кухонний набір, пральну машину, швейну машину, світильник, штори.

Вважає, що ОСОБА_2 може проживати у будинку своїх батьків, тому просила виселити його з житлового будинку.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що спірний житловий будинок збудований ними за час проживання в шлюбі. Після розірвання шлюбу позивачка разом з дітьми перейшла проживати до своїх батьків і з цього часу в будинку не мешкає. Тобто вона до укладення договору дарування не проживала в будинку протягом 4-х років.

26 жовтня 2011 року він подарував належну йому 1/2 частку будинку з господарськими будівлями і спорудами, а також земельну ділянку, на якій розміщені будівлі, своїм дітям. Згідно з п.21 договору дарування, він вправі користуватись цією частиною будинку та господарських споруд безстроково. Однак користується тільки літньою кухнею, оскільки в будинку є лише один вхід. Житловий будинок закритий на навісний замок. Рухомим майном, яке є спільним сумісним майном подружжя, вони не ділились. Він дійсно використовує кухонний набір, газову плиту, пральну машинку, оскільки вважає, що це його майно, так як йому їх подарувала мати. До нього додому інколи приходить жителька АДРЕСА_1 ОСОБА_6, яка допомагає йому поратись по господарству. Однак разом із ним вона не проживає.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1997 по 16 листопада 2007 року. В шлюбі у них народилось троє дітей, які на даний момент є неповнолітніми. За час перебування в шлюбі спорудили житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 подарував дітям - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - належну йому 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та частину земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, про що свідчать договори дарування від 26 жовтня 2011 року (а.с.9-12).

Пунктом 21 договору дарування житлового будинку встановлено сервітут, який полягає в особистому праві дарувальника безоплатно та безстроково користуватись предметом дарування відповідно до його цільового призначення.

Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Позивачка вважає, що такими обставинами є систематичне порушення відповідачем правил співжиття, псування майна, неможливість проживання в одному будинку.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не подала доказів того, що відповідач руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, систематично порушує правила співжиття і що до нього застосовувались заходи запобігання і громадського впливу.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка разом з дітьми не проживає у спірному будинку з листопада 2007 року, тобто задовго до встановлення сервітуту. Дана обставина визнана сторонами та підтверджена в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідач фактично користується тільки приміщенням літньої кухні, що не заперечували сторони в судовому засіданні. Це також підтверджується актом обстеження житлового будинку, складеним комісією Іваниківської сільської ради 07 травня 2015 року. Згідно з актом, пошкоджень приміщення житлового будинку не виявлено.

Звернення позивачки до Богородчанського РВ УМВС України про крадіжку та відчуження відповідачем спільно нажитих речей, пошкодження приміщення будинку, зрив навісного замка в ході перевірки не підтвердились, про що свідчать матеріали перевірки, досліджені в судовому засіданні. За результатами перевірки заходи запобігання чи впливу районним відділом міліції до ОСОБА_2 не застосовувались.

Крім того, суд приймає до уваги, що між подружжям не проводився поділ рухомого майна і тому твердження позивачки про те, що речі є її власністю, безпідставні.

Позивачкою не доведено також факт проживання в будинку співмешканки відповідача - ОСОБА_6 Показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що невідома їм тітка забороняла зривати ягоди та вишні, що росли на присадибній земельній ділянці, не свідчать про те, що ОСОБА_6 постійно проживає в будинку.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні обставини, які мають істотне значення і можуть бути підставою для припинення сервітуту, виселення ОСОБА_2 з житлового будинку.

На підставі ст.ст. 401; 406 ЦК України, ст. 116 ЖК України, керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд

р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення сервітуту та виселення з житлового будинку відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Богородчанський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий