Справа № 591/9178/14-ц
Провадження № 2/591/305/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Бурда Б.В.

при секретарі - Дворядкіній М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.05.2011 року він уклав з відповідачем договір про поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. За умовами договору відповідач надав йому кредит шляхом відкриття відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100000 грн. та встановлення на день укладення договору ліміту кредитної лінії в сумі 3000 грн. Разом з укладенням вказаного договору він уклав з ПрАТ "Страхова компанія "Дельта" договір добровільного страхування фінансових ризиків на суму 3000 грн., вигодо набувачем за яким є відповідач. Після укладення договору та його часткового виконання він потрапив у скрутне становище, втратив роботу, що спричинило негативний вплив на його здатність забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання своїх зобов'язань за кредитом. У зв'язку з чим настав страховий випадок. Він звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та реструктуризацію заборгованості за договором. В той же час, банк відмовився проводити реструктуризацію заборгованості за договором. Окрім того, він отримав від ПрАТ "Страхова компанія "Дельта" повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що за договором страхування не було сплачено жодного страхового платежу. Зазначив, що у весь час дії договору укладеного з відповідачем він справно сплачував усі платежі та до нього не було жодних претензій. Посилався на наявність підстав для зміни умов договору відповідно до ст. 652 ЦК України, оскільки на чс укладення договору він працював на державній службі, а потім був звільнений у зв'язку з скороченням чисельності, після звільнення не міг знайти роботу; при укладенні договору він працював і мав змогу частину заробітної плати віддавати на погашення кредитної заборгованості, а тепер не має жодного джерела доходу для виконання умов договору. Окрім того, відповідач у супереч умов діючих у банку тарифів стягнув з нього плату за квитанцією ПН1140760 в розмірі 54 грн. за надання виписки по рахунку. Посилаючись на ч. 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", зазначав, що наведеними діями йому заподіяна моральна шкода, яка виразилась у поганому ставлення до нього як до клієнта банку та його законних прав, насмішливому ставленні до проблем з боку працівників відповідача, які ускладнюють подальшу співпрацю. Просить зобов'язати відповідача, як вигодонабувача, стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "Дельта" страхове відшкодування в розмірі 3000 грн., зобов'язати відповідача змінити умови договору між сторонами у зв'язку із істотною зміною обставин (провести реструктуризацію заборгованості за договором шляхом надання відстрочки сплати суми основного боргу за договором на строк один рік); звільнити його від сплати всіх нарахованих штрафних санкцій за договором, зобов'язати банк відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 5000 гр., стягнути з відповідача 54 грн. сплачені за квитанцією №ПН1140760 за отримання виписки по рахунку.

Представник відповідача позов заперечив посилаючись на його безпідставність.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши фактичні обставини у справі та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 3 ЦК України передбачає, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вказані норми законів, а також ст. 6 ЦК України, передбачають добровільність в укладенні угод.

Ст. 628 ЦК визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 16 травня 2011 року сторони уклали договір № 007-18504-16511 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки.

За умовами договору (п. 1.2-1.6) банк відкриває поточний рахунок з використанням платіжної картки, надає кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в загальному розмірі 100000 грн. Клієнт сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставкам визначеними тарифами. (п. 2.3)

Крім того, 16.05.2011 року позивач уклав з ПрАТ "Страхова компанія "Дельта" (від імені якої діяв відповідач) договір добровільного страхування фінансових ризиків. За умовами якого, страхова компанія взяла на себе зобов'язання застрахувати майнові інтереси страхувальника разі звільнення позивача з роботи у зв'язку з скороченням штату або чисельності працівників або змін в організації виробництва та праці. Договором була визначена страхова суму - 3000 грн. Вигодонабувачем за вказаним договором було визначено: відповідача на суму заборгованості з вказаним вище договором на відкриття поточного рахунку, але не більше ніж 3000 грн.; позивача у розмірі різниці між страховою сумою та заборгованістю за договором на відкриття поточного рахунку. Позивач, у свою чергу, взяв на себе зобов'язання сплатити першій страховий платіж до 25.06.2011 року, включно, т щомісячно сплачувати чергові платежі до 25 числа, що передує місяцю, за якій проводиться оплата.

З пояснень позивача у судовому засіданні та виписки по особовому рахунку позивач вбачається, що позивач користувався встановленою банком кредитною лінією. Із виписки по рахунку позивача вбачається, що на ньому рахується заборгованість за користування кредитною лінією в сумі 4420, 78 грн. та заборгованість із сплати комісії 174,42 грн. Доступний залишок до використання 79,22 грн.

Згідно довідки Сумської районної державної адміністрації від 16 жовтня 2014року № 1126/11-3106, позивач працював на посаді спеціаліста 1 категорії відділу економічного розвитку і торгівлі Сумської районної державної адміністрації та був звільнений з займаної посади в зв'язку з скороченням штату працівників відповідно до розпорядження голови райдержадміністрації від 18 липня 2014 року № 119-К (а.с. 9).

Відповідно до довідки Сумського міського центру зайнятості № 1139407 від 10 жовтня 2014 року, позивач перебуває на обліку як безробітний з 12 серпня 2014 року (а.с. 10).

27.10.2014 року позивач надіслав на ім'я Голови ради директорів ПАТ "Дельта Банк" заяву про реструктуризацію заборгованості, посилаючись на те, що він після укладення договору та його часткового виконання втратив роботу, що спричинило негативний вплив на його здатність забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання зобов'язань за кредитним договором; на те, що факт того, що він потрапив у скрутне становище (втрата роботи) підтверджується довідками з місця роботи та з державної служби зайнятості та просить взаємно погодити та провести реструктуризацію заборгованості, не нараховувати пеню та штрафні санкції за даним договором до моменту досягнення домовленості з приводу подальшої виплати заборгованості за договором (а.с. 16-18). Також, позивач запропонував банку у зв'язку з настанням страхового випадку звернутися до страхової компанії з виплатою страхового відшкодування в розмірі 3000 грн.

Окрім того, 27.10.2014 року позивач направив поштою до ПАТ "Дельт Банк" заяви про виплату страхового відшкодування на підставі договору договір добровільного страхування фінансових ризиків від 16.05.2011 року (.с. 21-23)

З повідомлення ПрАТ "Страхова компанія Дельта", яке адресоване ПАТ "Дельта банк" та позивачу, вбачається, що страховою компанією відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з несплатою застрахованим першого страхового платежу та не набранням чинності договором страхування. Також із вказаного листа вбачається, що за вказаним договором страхування не було сплачено жодного страхового платежу.

З наведеного вбачається, що між сторонами виник спір, що випливає з кредитних правовідносин, виконання умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, та їх зміни. Крім того, існує спір між позивачем та ПрАТ "Страхова компанія "Дельта" з приводу виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування фінансових ризиків.

Стаття 3 ЦПК України та ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачають право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 11 ЦК України передбачає підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 20 ЦК України передбачає, що право на захист особа здійснює на власний розсуд.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

Жодних вимог до ПрАТ "Страхова компанія "Дельта" позивачем не заявлено, а вирішення питання щодо обов'язків страхової компанії в рамках даної цивільної справи призведе до порушення її прав.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільного права є, зокрема, зміна правовідношення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31, п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач, підстава позову - чим він обґрунтовує свої вимоги, зміст вимоги - який спосіб захисту свого права він обрав. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Доводи позивача, викладені у позовних заявах поданих до суду, зводяться фактично до спонукання відповідача до зміни умов кредитного договору в судовому порядку.

Так, істотними умовами кредитного договору, в тому числі договору споживчого кредиту, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно укладеного між сторонами договору з додатками до нього, такі умови кредитування ним передбачені.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки банк надавав позивачеві кредит з дотриманням істотних умов укладеного між ними договору, які не свідчать про те, що втрата позивачем роботи може бути розцінена як істотна зміна обставин, що може стати підставою для зміни вказаних умов договору.

Посилання позивача на наявність таких підстав є необґрунтованою і не підтверджуються доказами в справі. При укладенні кредитного договору він підтвердив свою згоду на його укладення, сторони не застерегли, що обставини, на які посилається позивач, можуть слугувати підставою для зміни вказаних умов. Це підтверджує вільне волевиявлення позивача при укладанні договору, повне розуміння його змісту та наслідків його укладання, без застереження підстав для його можливої зміни. Умови договору після його укладення позивачем визнавались та виконувались.

З огляду на зміст підписаних позивачем як позичальником договорів, він своїм підписом в них засвідчив своє волевиявлення на їх укладення, а тому доводи його про те, що відповідач на порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" відмовляється реструктуризувати його заборгованість за договором споживчого кредиту, є безпідставними, з точки зору свободи договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від їх укладення) і визначати їх зміст на власний розсуд відповідно до досягнутої домовленості.

Вільне волевиявлення позивача на укладення договору, крім надання йому права на свідомий і правильний вибір умов при укладенні договору, покладало на нього і обов'язок,в тому числі, враховувати можливу зміну його фінансового стану, зокрема, і в зв'язку з можливим звільненням з роботи, оскільки гарантованість незмінності стану працевлаштування неможлива. З кредитного договору не випливає, що ризик зміни певних обставин, які склалися на момент укладення договору, несе банк.

Ст. 651 ЦК України передбачає підстави для зміни або розірвання договору, а саме: 1. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 3. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Положеннями ст. 652 ЦК України передбачені зміна або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин: 1. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. 2. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. 3. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. 4. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Правові наслідки зміни або розірвання договору застережені ст. 653 ЦК України.

Згідно ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, відповідно до частини другої статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно чотирьох умов, передбачених п. п. 1-4 вказаної норми закону. Частина четверта цієї статті визначає, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Позивачем не доведений факт одночасного існування всіх чотирьох умов, необхідних для внесення змін до спірного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору, передбачених частинами другою та четвертою статті 652 ЦК України, та наявності додаткової умови, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання банку до змін умов кредитного договору.

При цьому суд враховує, що позивач повинен був враховувати можливі зміни в його працевлаштуванні, а тому ризик втрати доходу у вигляді заробітної плати, виходячи зі змісту ст.ст. 1046, 1054 ЦК України, несе саме позивач як позичальник.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується тернути їх разом з нарахованими відсотками.

Позичальник як споживач, відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", мав право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Позивач не скористався наданою законом можливістю проаналізувати умови договору та оцінити свої ризики при укладенні договору, кредит отримав та погодився з істотними умовами договору, продовжив користуватися кредитною лінією навіть після звільнення з роботи..

Положення Закону України "Про захист прав споживачів", ЦК України та інші нормативно-правові акти, на які посилається позивач, не зобов'язують банки брати на себе будь-які ризики, пов'язані з кредитуванням, а тому укладення договору реструктуризації заборгованості за кредитним договором є правом, а не обов'язком банку.

Згідно із п. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає, що кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Посилання позивача на постанову НБУ від 6 серпня 2009 року № 461 є безпідставними, оскільки нею схвалені Рекомендації щодо роботи банків з позичальниками - фізичними особами, які мають заборгованість за споживчими кредитами та потрапили в скрутне фінансове становище, згідно п. 1.2 яких НБУ рекомендує банкам використовувати їх під час роботи з позичальниками вказаної категорії які потрапили в скрутне фінансове становище внаслідок настання непередбачених обставин, що спричинили негативний вплив на їх здатність забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання своїх зобов'язань за споживчими кредитами.

Зобов'язань для банків з питань реструктуризації боргу позичальників ні Закон України "Про захист прав споживачів", ні вказана постанова в цій частині не містять, вони носять рекомендаційний характер, а тому суд не може за відсутності підстав, передбачених ст.ст. 651, 652 ЦК України, зобов'язати банк змінити умови договору - провести реструктуризацію заборгованості у спосіб визначений позивачем.

Також, в супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивач не довів належними доказами і тих обставин, на які він посилається як на підставу відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Крім того, ст. 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов'язання, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Договір, укладений між сторонами, також не передбачає відшкодування моральної шкоди.

Що стосується вимоги позивача про покладення на відповідача обов'язку з відшкодування 54 грн., які були сплачені позивачем на підставі квитанції №ПН1140760 за надання виписки по рахунку, суд вважає за необхідне зазначити, що вказані кошти були внесені позивачем як страховий платіж на користь ТДВ "СК "АХА страхування життя" про що свідчить зміст квитанції "ПН1140760 (а.с. 19), а не як плата за отримання виписки по рахунку.

Наведене свідчить, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а відтак у їх задоволенні належить відмовити з необґрунтованістю вимог. Також суд вважає з необхідне зауважити, що в разі коли позивач вважає, що ПрАТ "Страхова компанія "Дельта" порушені умови договору страхування, укладеного між позивачем та даною страховою компанією, позивач, як сторона договору страхування, не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з відповідним позовом до страхової компанії про спонукання до виконанням умов договору. .

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 15, 16, 20, 23, 509, 525, 526, 598, 626-629, 638, 651-654, 979-985, 988, 989, 990, 991, 1046, 1048, 1049, 1054, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 11, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", Законом України "Про страхування" ст.ст. 10-11, 15, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя