Справа № 382/2116/14 Головуючий у І інстанції Бурзель Ю.В.
Провадження № 22-ц/780/2296/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 12.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д., Поліщука М.А.,

при секретарі : Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 12 лютого 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, третя особа Яготинська міська рада Київської області про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на корить ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 14 липня 2011 року в розмірі 13 805,11 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 12 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 19 лютого 2015 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено кредитний договір, кошти передані і використані, але не повернуті в передбачений термін, а після смерті боржника не залишилося спадкоємців, які могли б задовольнити вимоги позивача, як кредитора.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до. ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до укладеного договору без номера від 14 липня 2011 року ОСОБА_2 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою складає між ним та банком кредитний договір.

Наполягаючи на своїх вимогах, позивач зазначив, що у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом 30 травня 2014 року за ним рахується заборгованість в розмірі 13 805,11 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5 000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 7 671,53 грн., а також штрафи згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксованої частини) в сумі 500 грн. та штрафу (процентної складової) в сумі 633,58 грн., що має своє відображення у наданому розрахунку заборгованості.

Згідно даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 14 листопада 2014 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 32 роки.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 28 листопада 2014 року провадження зупинено до залучення до участі у справі правонаступника відповідача.

Відповідно до листа Яготинської районної державної нотаріальної контори від 23 січня 2015 року, спадкова справа до майна померлого ОСОБА_2 не відкривалась, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось.

У ч. 1 ст. 527 ЦК передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, обставини, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору між кредитором і спадкоємцем про стягнення заборгованості за кредитним договором у випадку смерті боржника є: прийняття спадщини, наявність та розмір спадкового майна, невиконання чи неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, пред'явлення позову в межах строку, визначеного законодавством.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 212-214 ЦПК України належним чином з'ясував вказані обставини, витребувавши відомості з державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини встановив, що після смерті ОСОБА_2 до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини спадкоємці не зверталися і спадкова справа не відкривалася, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що після смерті боржника не залишилося спадкоємців, які могли б задовольнити вимоги позивача, як кредитора.

В апеляційній скарзі представник позивача зазначає про недослідження судом першої інстанції обставин і доказів, які сам представник не надав, зокрема доказів на підтвердження пред'явлення вимоги до можливих спадкоємців у порядку ст. 1281 ЦК України шляхом звернення до нотаріальної контори та взагалі, чи вчиняв банк будь-які дії спрямовані для доведення суду обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. При цьому в жодне судове засіданні представник банку на з'явився, просив розглядати справу без своєї участі на підставі наявних доказів, відповідних клопотань не подавав, чим фактично переклав обов'язок доказування та збирання інформації щодо предмету спору на суд першої інстанції.

Згідно ст.ст. 60, 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, а суд лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: