Справа № 1326/8914/12 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/309/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря: Матяш С.І.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, його

представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та визнання порядку користування приміщенням загального користування,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та визнання порядку користування приміщенням загального користування - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Зазначає, що після реєстрації щлюбу 25 листопада 1983 року з ОСОБА_4, він з 10 листопада 1984 року проживав та перебував на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 по рішенню Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2011 року, він продовжував проживати у спірній квартирі, з іншими членами сім'ї вів спільне господарство, добросовісно виконував свої обов'язки, сплачував комунальні послуги. Однак, у 2012 році відповідачка, скориставшись його відсутністю, поміняла замки у вхідних дверях квартири, чим перешкоджала йому у доступі до житла, та він був позбавлений можливості проживати у спірній квартирі. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід відхилити.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що квартира по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5 та складається з чотирьох кімнат, загальною площею 68 кв.м., житловою площею 45,6 кв.м., зі всіма вигодами. В спірній квартирі зареєстровані:- ОСОБА_5, її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_6, онук ОСОБА_7 та зять ОСОБА_2. Останній зареєстрований як член сім,ї що підтверджується довідкою про стан сім,ї та реєстрацію від 03.10.2012 року.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 22 березня 2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи (ЖРЗПЗ №7393 від 28.09.2012 року), ОСОБА_2 звернувся до Франківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області із заявою про те, що 28 вересня 2012 року ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_5 погрожували йому фізичною розправою та повідомили, що поміняють замки на вхідних дверях квартири. З пояснень ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відібраних 28 і 29 вересня 2012 року, вбачається, що 28 вересня 2012 року під час перебування ОСОБА_2 у спірній квартирі виник конфлікт, в результаті якого він звернувся із вказаною заявою в органи міліції. Постановою від 29.09.2012 року в порушенні кримінальної справи відмовлено у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст.296 КК України.

В матеріалах про відмову в порушенні кримінальної справи не встановлено жодних доказів того, що позивачу чинить перешкоди у користуванні спірним житлом саме відповідач ОСОБА_4

Зважаючи на вказані обставини, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач не надав суду жодного належного доказу, який би підтверджував те, що саме відповідач ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у користуванні житлом.

Посилання ОСОБА_2 в позові на порушення його житлових прав саме ОСОБА_4, яка поміняла замки в дверях квартири та чинить йому перешкоди в користуванні житлом, безпідставні, нічим не підтверджені та спростовуються поясненнями ОСОБА_4, ОСОБА_5 як органам міліції так і в суді першої інстанції, які підтвердили, що ОСОБА_5 поміняла замки в дверях своєї квартири.

Крім того, судом встановлено, що саме ОСОБА_5 зверталася до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 та скасування його реєстрації у спірній квартирі, але рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що оцінюючи зібрані у справі докази, суд дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку і дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому твердження апелянта ОСОБА_2 про те, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, ухвалив рішення при неповно з'ясованих обставинах справи, є безпідставними. Позовні вимоги про визначення порядку користування приміщеннями загального користування не обґрунтовані на законі, позивачем не вказано, які саме приміщення він просить залишити у спільному користуванні мешканців квартири.

Судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон і дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, ухвалено законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги є неспроможними та необгрунтованими і не спростовують висновків суду першої інстанції. Тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Мельничук О.Я.