У Х В А Л А

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сімоненко В.М.,
Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М.,-

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Новоушицької районної ради Хмельницької області, третя особа: Новоушицька районна державна адміністрація Хмельницької області, про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Новоушицької районної ради Хмельницької області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Новоушицька районна державна адміністрація Хмельницької області, про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди.

Посилаючись на те, що відповідно до розпорядження голови Новоушицької районної ради від 5 червня 2002 року № 55-р її призначено на посаду редактора газети «Наддністрянська правда». Всупереч її інтересам 25 травня 2010 року з нею було укладено контракт строком до 28 травня 2010 року, який неодноразово продовжувався. Розпорядженням голови Новоушицької районної ради від 28 травня 2014 року № 29-кр у період тимчасової непрацездатності її було незаконно звільнено із займаної посади.

Вважала своє звільнення таким, що проведене з порушенням норм трудового законодавства, та суттєво порушує її трудові права.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 31 липня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 9 вересня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано незаконним та скасувати розпорядження голови Новоушицької районної ради Хмельницької області за № 29-кр від 28.05.2014 року «Про звільнення ОСОБА_4 та призначення тимчасового виконувача обов'язків редактора газети «Наддністрянська правда» в частині звільнення ОСОБА_4; поновлено ОСОБА_4 на посаді редактора районної газети «Наддністрянська правда» з 28 травня 2014 року; стягнуто з Новоушицької районної ради Хмельницької області на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 500грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року, рішення суду апеляційної інстанції скасовано та залишено в силі рішення першої інстанції.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухваленого у справі рішення суду касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду апеляційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: частини 3 статті 21 КЗпП України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2013 року.

ОСОБА_4 вказує на те, що правові висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування зазначеної норми матеріального права не є однаковими з висновками, зробленими судом касаційної інстанції в наданому для прикладу судовому рішенні, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовим рішенням у подібних правовідносинах слід розуміти таке, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що її було звільнено з дотриманням вимог чинного законодавства у відповідності до положень пункту 8 статті 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Посилання ОСОБА_4 на те, що займана нею посада не потребує укладення контракту, а тому, вважає своє звільнення не законним та таким, що не відповідає частині 3 статті 21 КЗпП України, є безпідставними. Оскільки, даний контракт вона не оскаржувала.

На відміну від висновків, які містяться у справі, яка переглядається, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2013 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, висновок суду ґрунтувався на тому, що відмова працівника укласти контракт може бути підставою для припинення трудового договору (відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпПУ), коли відповідно до законодавства така форма трудового договору для даного працівника була обов'язковою.

Отже, у справі, яка переглядається, та у справах, на рішення в яких посилається заявник в обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини 3 статті 21 КЗпП України.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Новоушицької районної ради Хмельницької області, третя особа: Новоушицька районна державна адміністрація Хмельницької області, про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:В.М. Сімоненко В.І. Гуменюк Я.М. Романюк