АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4783/15 Справа № 182/2686/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Доповідач - Ремез В.А.
Категорія 54
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Ремеза В.А.

суддів Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015р. за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що 11.02.2000р. він був прийнятий стрільцем 2 класу у команду ВОХР. 26.08.2008р. він був переведений на посаду стрільця загону воєнізованої охорони у військовій частині НОМЕР_1 .

З 17.02.2014р. до 13.03.2014р. він знаходився на лікарняному. 13.03.2014р. близько 10 год., він відвідав лікаря ОСОБА_3 в поліклініці № 4 м. Нікополя. Лікар ОСОБА_3 оформив йому листок непрацездатності серії АГН № 502444. в якому вказав, що він звільнений від роботи до 12.03.2014р. включно, і йому необхідно приступити до роботи 13.03.2014р.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 52 від 17.03.2014р. та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 98 від 17.03.2014р. він був звільнений із займаної посади за прогул, оскільки не приступив до роботи 13.03.2014р., і в наказі про звільнення № 98 вказано, що, згідно листка непрацездатності лікарем Шостак визначено, що його строк звільнення від роботи закінчився 12.03.2014р., та йому необхідно стати до роботи 13.03.2014р. з чим він не погоджується, а тому позивач просив визнати незаконними та скасувати накази про його звільнення; поновити його на посаді стрільця загону воєнізованої охорони у військовій частині НОМЕР_1 з 17.03.2014р.; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також у відшкодування завданої йому моральної шкоди 50 000грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2015р. ОСОБА_1 , у задоволенні позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на те, що рішення суду є не незаконним і необґрунтованим, оскільки суд допустив невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2000р. ОСОБА_1 був прийнятий стрільцем 2 класу у команду ВОХР Військової частини НОМЕР_1 .

26.08.2008р. ОСОБА_1 був переведений на посаду стрільця загону воєнізованої охорони у вищевказаній військовій частині НОМЕР_1 .

На підставі наказу №98 від 17.03.2014р. ОСОБА_1 був звільнений з роботи відповідно до п.4, ст. 40 КЗпП України за прогул.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що згідно листка непрацездатності з 17.02.2014р. до 12.03.2014р. ОСОБА_1 знаходився на лікарняному, і в листі непрацездатності зазначено що ОСОБА_1 повинен стати до роботи 13 березня 2014р.

ОСОБА_1 посилаючись на те, що він був відсутній на роботі 13.03.2014р. з поважних причин, надав на підтвердження поважності причин відсутності на роботі довідку про те, що він знаходився 13.03.2014р. до 12 год. на прийомі у лікаря з приводу хронічної хвороби, і зазначав в своїх поясненнях що потім він поїхав МЦ «Імпульс».

Відповідно до пп. 1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року N 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених пп. 1.14, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Відповідно до абзацу 2, п. 2.7 зазначеної інструкції, особам, не визнаним тимчасово непрацездатними, лікарем лікувально-профілактичного закладу видається довідка довільної форми з позначкою про час звернення до лікувально-профілактичного закладу, а у випадку, коли працівник звертався в здоровпункт в нічну зміну, видається листок непрацездатності з часу звернення у здоровпункт до закінчення робочої зміни.

Встановивши вказані обставини, суд правильно прийшов до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, оскільки в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт порушення позивачем трудової дисципліни, а саме здійснення прогулу 13.03.2014р., і відповідачем було дотримано передбачений ст.ст. 148, 149, 151 КЗпП України порядок та правила застосування дисциплінарного стягнення, і при звільненні були враховані всі обставини, а тому встановивши вказані обставини суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що позивач був звільнений з роботи з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, і колегія суддів вважає що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про непогодження з рішенням суду не спростовують висновків суду, а матеріали справи не дають підстав вважати, що суд при розгляді даної справи допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, порушив норми матеріального чи процесуального права, які у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення, оскільки на підтвердження поважності причин відсутності на роботі 13.03.2014р. позивач надав довідку від лікаря, яка не свідчить про поважність причин неявки на роботу оскільки не підтверджує непрацездатність позивача в день отримання такої довідки, тобто 13.03.2014р.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду і не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Таким чином рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, оскільки наведені в ній мотиви не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 304,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: