Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційними скаргами ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року,

встановила:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 27 грудня

2007 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), та ОСОБА_4, останньому відкрито відновлювальну кредитну лінію в загальному розмірі 34 513 500 грн на умовах визначених договором. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору, того ж дня між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3, укладено договір іпотеки, предметом якого є земельні ділянки, які знаходяться по АДРЕСА_1. Порушення ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором призвело до утворення заборгованості в розмірі

55 160 133,81 грн, яка в добровільному порядку сплачена не була. Просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме земельні ділянки, що є предметом іпотеки з метою погашення за рахунок нерухомого майна заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 27 грудня

2007 року на загальну суму 55 160 133,81 грн; визначити спосіб звернення стягнення на нерухоме майно шляхом набуття нерухомого майна у власність за ціною, визначеною на підставі висновків про експертну грошову оцінку земельних ділянок від 18 липня 2013 року, яка у загальному розмірі становить 55 097 238,15 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2014 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від

27 грудня 2007 року у розмірі 55 160 133,81 грн звернуто стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «Кредитпромбанк», яке належить ОСОБА_3, а саме: земельну ділянку площею 1,7502 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 2,0002 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку площею 1,7501 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 шляхом набуття зазначеного нерухомого майна у власність ПАТ «ДельтаБанк» за ціною, визначеною на підставі висновків про експертну грошову оцінку земельних ділянок від

18 липня 2013 року, яка становить у загальному розмірі 55 097 238,15 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 11 грудня

2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк» просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 27 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є

ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_4 було укладеного кредитний договір, за умовами якого останньому відкрито відновлювальну кредитну лінію в загальному розмірі 34 513 500 грн на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності. Установлено розмір процентної ставки за користування кредитним коштами, а саме з 27 грудня 2007 року процентна ставка по кредиту встановлена у розмірі13,60 % річних, а з 1 вересня 2008 року процентна ставка по кредиту встановлена у розмірі 17% річних і більше не змінювалася.

Умовами додаткової угоди від 1 грудня 2008 року, укладеної між цими сторонами, встановлені основні умови стосовно надання позивачем та повернення ОСОБА_4 кредитних коштів за кредитним договором, зокрема: транш кредиту, який фактично наданий позичальнику складає 19 573 260 грн, процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 17 % річних, позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит не пізніше 26 грудня 2012 року.

З метою забезпечення виконання кредитного договору 27 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку належні йому на праві власності наступні земельні ділянки: площею 1,7502 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; площею 2,0002 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; площею 1,7501 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Під час розгляду справи за заявами ПАТ «Кредитпромбанк» та

ПАТ «Дельта Банк» на підставі укладеного договору купівлі-продажу прав вимоги було замінено сторону на правонаступника.

Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня

2013 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», останнє набуло право вимоги за кредитним договором від 27 грудня

2007 року, укладеного з ОСОБА_4 на загальний розмір заборгованості 55 160 133,81 грн.

ОСОБА_4 порушив свої зобов'язання за кредитним договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії, у наслідок чого виникла заборгованість зі сплати кредитних коштів.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд посилався на те, що предметом даного позову є звернення стягнення на нерухоме майно шляхом визнання права власності, проте, оскільки договір про відступлення прав за іпотечним договором є посвідченим нотаріально, однак в Єдиному реєстрі іпотек відомості про відступлення прав не зареєстровані, тому ПАТ «Дельта Банк», не є повним правонаступником всіх прав і обов'язків ПАТ «Кредитпромбанк».

Крім того, як на підставу для відмови в задоволенні позову, апеляційний суд посилався на ухвалу господарського суду м. Києва від

30 січня 2007 року, якою було зупинено дію рішень сільської ради про безоплату передачу спірних земельних ділянок та вжито заходи забезпечення позову: заборонено вчиняти дії, направлені на відчуження, використання та освоєння переданих у власність земельних ділянок.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Так, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Пунктами 4.3 договору іпотеки від 27 грудня 2007 року визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому пункті способів, у тому числі шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

За висновком суду апеляційної інстанції ПАТ «Дельта Банк» не надало суду належних доказів на підтвердження переходу до нього права вимоги за договором іпотеки від 27 грудня 2007 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу прав вимоги, оскільки відомості про відступлення права не зареєстровані в Єдиному реєстрі іпотек.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зокрема, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передачі ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Установлено, що 27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», укладено договір купівлі-продажу прав вимоги.

Згідно додатку І до цього договору, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором від 27 грудня 2007 року, укладеного з ОСОБА_4 із загальним розміром заборгованості 55 160 133,81 грн.

Даний договір нотаріально посвідчений, сторонами не оспорений, в установленому законом порядку його недійсність не встановлювалась.

Положеннями п. п. 22, 98 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» № 868 від 17 жовтня 2013 року визначено, що внесення в Єдиний реєстр іпотек відомостей про відступлення прав за іпотечним договором в силу чинного законодавства України є неможливим. Дані відомості підлягають внесенню в Державний реєстр прав.

Вирішуючи спір, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212, 213-214, 303, 316 ЦПК України зазначені положення до уваги не взяв; не перевірив дотримання вказаного порядку та дійшов до передчасного висновку про те, що право вимагати ПАТ «Дельта Банк» може бути реалізоване виключно після внесення даних відомостей в Єдиний реєстр іпотек.

Заслуговують на увагу й доводи касаційних скарг щодо безпідставного посилання апеляційного суду на постанову господарського суду м. Києва від 24 грудня 2012 року, якою визнано протиправними та скасовані рішення, на підставі яких членами ГО ТІЗ «Пасовисько» ГО ТІЗ «Потішне» та ГО ТІЗ «Стража» були передані спірні земельні ділянки.

Так, відповідно до рішення Бобровицької сільської ради народних депутатів № 278 від 18 листопада 2004 року та додатку до нього, були безкоштовно надані в приватну власність громадянам, що є членами

ГО ТІЗ «Пасовисько» земельні ділянки, а саме: ОСОБА_5 НОМЕР_1, ОСОБА_6 НОМЕР_2, ОСОБА_7 НОМЕР_4, ОСОБА_8 НОМЕР_5, ОСОБА_9 НОМЕР_6, ОСОБА_10 НОМЕР_14, ОСОБА_11 НОМЕР_10.

Рішенням Бобровицької сільської ради народних депутатів № 280 від 18 листопада 2004 року та додатку до нього, були безкоштовно надані в приватну власність громадянам, що є членами ГО ТІЗ «Потішне» земельні ділянки, а саме: ОСОБА_12 НОМЕР_3, ОСОБА_13 НОМЕР_8, ОСОБА_14 НОМЕР_7 ОСОБА_15 НОМЕР_13, ОСОБА_16 НОМЕР_9.

Згідно рішення Бобровицької сільської ради народних депутатів

№ 275 від 18 листопада 2004 року та додатку до нього, були безкоштовно надані в приватну власність громадянам, що є членами ГО ТІЗ «Стража» земельні ділянки, а саме: ОСОБА_17 НОМЕР_12, ОСОБА_18 НОМЕР_11.

У подальшому вказані фізичні особи відчужили належні їм земельні ділянки ОСОБА_3, шляхом укладенні договорів купівлі-продажу, на підставі яких останньому були видані державні акти та передані ним в іпотеку.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки відповідачем) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст.

ст. 212, 303, 316 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не врахував, що матеріали справи, зокрема судові рішення на які посилається апеляційний суд, не містять відомостей про те, що договори купівлі-продажу, на підставі яких ОСОБА_3 були видані державні акти на спірні земельні ділянки, в установленому законом порядку, визнавалися недійсними.

За викладених обставин ухвалене апеляційним судом рішення не може залишатися в силі, оскільки ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді:В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська