Справа № 524/388/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Середа А.В.

за участю секретаря - Кот А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю.

В позові зазначала, що вона, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_4, 1939 року народження, та вітчимом - ОСОБА_5, 1932 року народження, в с. Рокитне Кременчуцького району. Мати та вітчим були одружені, свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 від 14 квітня 1967 року, видане Новоіванівською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області.

Вказувала, що 20.08.1971 року її вітчим та мати придбали для неї, ОСОБА_2, у гр. ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1.

Зазначала, що продавцю ОСОБА_6 вказаний будинок належав на підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 1955 року, посвідчений державним нотаріусом Кременчуцької нотаріальної контори. Згідно вказаного договору Булах М.Г. продала, а ОСОБА_6 купила домоволодіння в с. Велика Кохнівка Кременчуцького району в межах садиб гр. ОСОБА_8, ОСОБА_9, яке розташовано на земельній ділянці площею 0,05га.

Вказувала, що за придбаний будинок її батьки сплатили продавцю 700 карбованців, що підтверджується відповідною розпискою продавця від 20 серпня 1971 року. У зв'язку з тим, що вона була неповнолітня, гроші передавав її вітчим і на його ім'я була написана розписка.

Зазначала, що відразу після придбання вказаного будинку, на наступний день, вона, її мати - ОСОБА_4 та вітчим - ОСОБА_5 стали в ньому проживати та зареєстрували місце проживання, що підтверджується витягом з домової книги.

Вказувала, що батьки казали їй, що вони оформили документи на її ім'я, але самих документів мені їй не показували. Через декілька років їй стало відомо, що батьки не в повній мірі оформили документи на будинок.

Вважає, що таким чином, 20.08.1971 року вона, ОСОБА_2, добросовісно заволоділа житловим будинком з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30.06.2006 року Центральним відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 18.09.2006 року Центральним відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ.

Зазначала, що за життя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності на будинок АДРЕСА_1 в установленому законом порядку на своє ім'я не переоформили, фактично з 1971 року по день смерті відкрито і безперервно користувались вказаним будинком.

Вказувала, що після смерті батьків вона продовжує проживати в спірному будинку, належним чином доглядає та утримує домоволодіння, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні платежі, обробляє земельну ділянку біля будинку.

Просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, ОСОБА_2, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ. "А", загальною площею 58,4 м? ; сараю літ. "Б,б", площею 32,0 м?; сараю літ. "В", площею 3,9м?; убиральні літ. "Г" площею 1,0м?; огорожі №1 колодязя питного літ. "к"; згідно технічного паспорта, виготовленого КП "Кременчуцьким МБТІ" станом на 19 січня 1991 року, вартістю 172570 гривень, в порядку набувальної давності.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Свириденко В.М. подав заяву про слухання справи за відсутністю позивача та його представника. Позовні вимоги свого довірителя підтримує за обставин викладених в описовій частині позову та просив їх задовольнити.

Представники відповідача Автозаводської районної ради м. Кременчука та Державної реєстраційної служби м. Кременчука до суду не з'явилися. До судового засідання надали письмові заяви про слухання справи за їх відсутності. При ухваленні рішення покладалися на розсуд суду.

Суд, згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України), розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позивачами вимог та в межах поданих доказів.

Суд, розглянувши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить що позов ОСОБА_2 до Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю підлягає до задоволення.

Судом достовірно встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_4, 1939 року народження, та вітчимом - ОСОБА_5, 1932 року народження, в с. Рокитне Кременчуцького району. Мати та вітчим були одружені, про що в матеріалах справи знаходиться копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 14 квітня 1967 року, видане Новоіванівською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області.

Встановлено, що 20.08.1971 року ї вітчим та мати позивача придбали у гр. ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1.

Встановлено, що продавцю ОСОБА_6 вказаний будинок належав на підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 1955 року, посвідчений державним нотаріусом Кременчуцької нотаріальної контори. Згідно вказаного договору Булах М.Г. продала, а ОСОБА_6 купила домоволодіння в с. Велика Кохнівка Кременчуцького району в межах садиб гр. ОСОБА_8, ОСОБА_9, яке розташовано на земельній ділянці площею 0,05га.

Встановлено, що за придбаний будинок батьки позивача сплатили продавцю 700 карбованців, що підтверджується відповідною розпискою продавця від 20 серпня 1971 року.

Встановлено, що відразу після придбання вказаного будинку, позивач її мати - ОСОБА_4 та вітчим - ОСОБА_5 стали в ньому проживати та зареєстрували місце проживання, що підтверджується витягом з домової книги.

Встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1, складається з житлового будинку літ. "А", загальною площею 58,4 м? ; сараю літ. "Б,б", площею 32,0 м?; сараю літ. "В", площею 3,9м?; убиральні літ. "Г" площею 1,0м?; огорожі №1 колодязя питного літ. "к"; згідно технічного паспорта, виготовленого КП "Кременчуцьким МБТІ" станом на 19 січня 1991 року, вартістю 172570 гривень.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 вітчим позивача ОСОБА_5 - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30.06.2006 року Центральним відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 18.09.2006 року Центральним відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ.

Встановлено, що інших спадкоємців на вказане майно - не має.

Встановлено, що за життя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності на будинок АДРЕСА_1 в установленому законом порядку на своє ім'я не переоформили, фактично з 1971 року по день смерті відкрито і безперервно користувались вказаним будинком разом з позивачем.

Встановлено, що після смерті батьків позивач продовжує проживати в спірному будинку, належним чином доглядає та утримує домоволодіння, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні платежі, обробляє земельну ділянку біля будинку.

Згідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років за рішенням суду набуває право власності на нього. За змістом наведеної норми закону обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач, є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння цим об'єктом, відкритість і безперервність володіння ним протягом десяти років.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність, суд враховує добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець на протязі всього володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Вказана обставина підтверджується і Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

Згідно п.9 Постанови Пленуму від 07.02.2014 року встановлено, що - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи вказану правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та з огляду на те, що позивач зазначила в позові про те, що проживала в спірному домоволодінні з 1971 року, суд приходить до висновку, що на момент звернення до суду остання мала право на визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконливого висновку, про те, що вимоги позивача ОСОБА_2 до Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 14, 57 - 60, 208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", ст. 344 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ. "А", загальною площею 58,4 м? ; сараю літ. "Б,б", площею 32,0 м?; сараю літ. "В", площею 3,9м?; убиральні літ. "Г" площею 1,0м?; огорожі №1, колодязя питного літ. "к", згідно технічного паспорта, виготовленого КП "Кременчуцьке МБТІ" станом на 19 січня 1991 року, вартістю 172570 гривень в порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: