Справа № 2-1701/11
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17 березня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Макарова В.О.,
при секретарі Хачатрян О.М.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Харківської обласної державної адміністрації, Виконавчого комітету Харківської міської ради, Виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про стягнення суми, визнання права власності, визнання недійсними договорів, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківської обласної адміністрації, виконавчого комітету Харківської міської ради, виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова з посиланням на те, що вона є інвалідом першої групи безстроково, пересувається за допомогою коляски за відсутності відповідних умов. Проживає в квартирі АДРЕСА_2
За дорученням голови Харківської обласної адміністрації інститутом «Харківреконструкція» двічі розроблявся проект реконструкції житла, яка на час звернення до суду не проведена, при тому, що мешканці квартир №№ 3 та 7 спорудили балкони площею до 10 кв.м., у зв'язку з чим погіршилося освітлення в її квартирі та виникла проблема безперешкодного доступу до неї.
До позову приєдналися ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з проханням зобов'язати відповідачів дозволити реконструкцію шляхом прибудови до вікон квартири АДРЕСА_1 та влаштувати підйомник.
Уточнивши позовні вимоги в останній редакції позову, позивачі просять зобов'язати Харківську обласну державну адміністрацію, виконавчий комітет Харківської міської ради, виконавчий комітет Київської районної ради м. Харкова дозволити реконструкцію квартир №№ 2, 13 в будинку АДРЕСА_1 шляхом прибудови до вікон для відновлення природного освітлення та влаштувати підйомник; визнати недійсними договори: оренди № 1297, укладений 4 червня 2003 року між Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради та орендаторами, а також договори купівлі-продажу нежитловим приміщень від 14.12.2005 р., 23.12.2005 р., укладених між територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради та ОСОБА_7, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а за позивачами - право власності на цокольно-підвальні приміщення, які розташовані під їх житлом.
В судовому засіданні ОСОБА_1, яка діяла і в інтересах інших позивачів та третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також ОСОБА_2, прокурор підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. В подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своєчасно не прибули в судове засідання 17 березня 2015 року, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду.
Відповідачі, подавши до суду заперечення проти позовних вимог, своїх представників до судового засідання не направили. З огляду на наведене з урахуванням позиції позивачів, суд розглядає справу в заочному порядку.
Заслухавши пояснення позивачів, прокурора, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
В ході розгляду справи встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи безстроково, проживає в квартирі № 2 в будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_2, ОСОБА_3 проживають у квартирі № 13 вказаного будинку.
Звернувшись з позовними вимогами до Харківської обласної державної адміністрації, Виконавчого комітету Харківської міської ради, Виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова про визнання недійсними договорів оренди та купівлі-продажу цокольно-підвальних приміщень будинку АДРЕСА_1, а також визнання за ними, як фактичний наслідок визнання зазначених договорів недійсними права власності на вказані приміщення, позивачі не зазначили в позовних заявах в якості відповідачів сторони таких договорів.
Зазначене, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, не дає суду підстав для задоволення зазначених позовних вимог, оскільки відповідачі повинні бути залучені до участі у справі безпосередньо позивачами шляхом заявлення до них позовних вимог.
Що стосується позовної вимоги про надання права на реконструкцію житла, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», жилі приміщення, займані інвалідами або сім'ями, у складі яких вони є, під'їзди, сходові площадки будинків, в яких мешкають інваліди, мають бути обладнані спеціальними засобами і пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації, а також телефонним зв'язком. Обладнання зазначених жилих приміщень здійснюється органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями, у віданні яких знаходиться житловий фонд.
Беручи до уваги той факт, що матеріалами справи, дослідженими судом, не спростовуються доводи ОСОБА_1 відносно не обладнання займаного нею житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2, а також під'їзду вказаного будинку, сходових клітин, спеціальними засобами та пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда, що є її правом, прямо встановленим у Законі, суд вважає необхідним задовольнити позов в цій частині та визнати її право на таке обладнання.
Стосовно аналогічних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки ними не надано доказів потреби для такого обладнання.
З огляду на наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 45, 60, 88, 208, 209, 212, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати право ОСОБА_1 на обладнання займаного нею житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2, а також під'їзду вказаного будинку, сходових клітин, спеціальними засобами та пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, в десятиденний строк з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення - в той же строк з моменту отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів після отримання його копії.

Головуючий