Справа № 152/312/14-ц Провадження № 22-ц/772/1149/2015Головуючий в суді першої інстанції Строгий І. Л.
Категорія 48Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Зайцева А.Ю.,

суддів: Денишенко Т.О., Нікушина В.П.

при секретарі: Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.02.2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя , мотивуючи свої вимоги тим, що 23.07.1995 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого мають двоє дітей: дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час шлюбу позивач та відповідач набули майно, зокрема, побудували житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1. Документи щодо будівництва оформлялись на відповідача, зокрема, у 2000 році на її ім'я було отримано будівельний паспорт. Після завершення спорудження будинку, він був прийнятий в експлуатацію, що підтверджується будівельним паспортом з проектно-технічною документацією, рішенням виконкому міської ради від 25.10.2000 року № 120 «Про надання дозволу на будівництво житлового будинку», актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта та розпорядженням Шаргородської райдержадміністрації, яким затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, на підставі якого, відповідачу мало бути видано свідоцтво про право власності на будинок та зареєстровано це право. Проте, на даний час цього не зроблено. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склалися, у зв'язку із чим, рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.12.2013 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач вирішив поділити побудований за час шлюбу будинок, проте, відповідач добровільно ділити майно не бажає. За таких обставин позивач просив визнати об'єктом спільної власності його та відповідача, закінчений будівництвом житловий будинок літера «А» загальною площею 151,1 м кв., житловою площею 67,4 м кв., ганок літера «а», літню кухню, сарай літера «Б», огорожу «1-3», розташовані по АДРЕСА_1; визнати між ним та відповідачем частки у власності рівними - по 1/2 кожному; поділити майно, придбане за час шлюбу, виділивши йому у власність 1/2 частину будинку, а саме: під літерою «А1», у тому числі: коридор «І» площею 3,9 м кв., санвузол «І-1» площею 7,3 м кв., підвал «І-2» площею 11,7 м кв., підвал «І-3» площею 8,0 м кв., житлову кімнату «І-4» площею 22,9 м кв., кухню «І-5» площею 20,5 м кв. Усього площею 74,1 м кв., з яких загальна площа 54,7 м кв., житлова площа 22,9 м кв., підсобних приміщень площею 31,8 м кв., інших приміщень площею 19,4 м кв., загальною вартістю 45 000 грн, які знаходяться по АДРЕСА_1; виділити відповідачу у власність 1/2 частину будинку, а саме: під літерою «А», у тому числі: прихожу «1» площею 26,8 м кв., житлову «2» площею 23,3 м кв., житлову «3» площею 19,4 м кв., сходову клітку «4» площею 2,5 м кв. Усього площею 72,0 м кв., з яких загальна площа 69,5 м кв., житлова площа 42,7 м кв., підсобних приміщень площею 26,8 м кв., інших приміщень площею 2,5 м кв. та літню кухню з хлівом «Б», загальною вартістю 45 000 грн, які знаходяться по АДРЕСА_1; поділити між ним та відповідачем земельну ділянку, площею 0,15 га, пропорційно до часток у будинку, тобто, по 0,075 га кожному на суму 10 000 грн.

17 грудня 2014 року позивач подав заяву про часткову зміну предмету позову, у якій просив визнати об'єктом спільної сумісної власності його та відповідача закінчений будівництвом житловий будинок літера «А» загальною площею 151,1 м кв., житловою площею 67,4 м кв., ганок літера «а», літню кухню, сарай літера «Б», огорожу «1-3», розташовані по АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку літера «А» загальною площею 151,1 м кв., житловою площею 67,4 м кв., ганок літера «а», літню кухню, сарай літера «Б», огорожу «1-3», розташовані по АДРЕСА_1.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.02.2015 року позов задоволено частково, визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, закінчений будівництвом житловий будинок літера «А» загальною площею 151,1 м кв., житловою площею 67,4 м кв., ганок літера «а», літню кухню, сарай літера «Б», огорожу «1-3», розташовані по АДРЕСА_1, в іншій частині позову відмовлено, розподілено судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку літера «А» загальною площею 151,1 м кв., житловою площею 67,4 м кв., ганок літера «а», літню кухню, сарай літера «Б», огорожу «1-3», розташовані по АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_6 на його користь судові витрати, посилаючись на грубе порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.07.1995 року, який було розірвано рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.12.2013 року. З 22.04.2014 року відповідач змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 про що свідчить свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_3. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області від 25.10.2000 року, ОСОБА_9 надано земельну ділянку у АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку та господарсько-побутових будівель.

Рішенням від 25.10.2000 року № 120, виконавчий комітет Шаргородської міської ради Вінницької області надав дозвіл ОСОБА_9 на будівництво житлового будинку на власній присадибній земельній ділянці, розташованій у АДРЕСА_1.

08 листопада 2000 року відповідач звернулася до головного архітектора Шаргородського району з заявою про оформлення «Будівельного паспорта» на забудову земельної ділянки індивідуальним житловим будинком та господарськими будівлями у АДРЕСА_1.

Цього ж дня відповідачу було оформлено будівельний паспорт на забудову присадибної ділянки у АДРЕСА_1.

16 листопада 2000 року представник Головного архітектора району на підставі рішення виконкому Шаргородської міської ради № 120 від 25.10.2000 року виконав розбивку будівель на земельній ділянці, відведеній відповідачу, про що склав відповідний акт та план забудови земельної ділянки.

Згідно дозволу начальника районної інспекції ДАБК № 112 від 30.11.2000 року, відповідачу надано дозвіл на будівництво житлового будинку у АДРЕСА_1.

Актом державної приймальної комісії від липня 2006 року, який затверджений розпорядженням Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 03.08.2006 року № 351, прийнято в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку у АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов в частині визнання об'єктом спільної сумісної власності подружжя закінчений будівництвом житловий будинок літера «А» загальною площею 151,1 м кв., житловою площею 67,4 м кв., ганок літера «а», літню кухню, сарай літера «Б», огорожу «1-3», розташовані по АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час проведення будівництва будинку сторони перебували в шлюбі, зводили його спільно, з метою проживання у ньому сім'єю, вкладали кошти та спільну працю у зведення будинку, то у відповідності положенням Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України зведений будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції вірно застосував норми ст.ст. 182, 331 ЦК України, до правовідносин щодо набуття права власності, враховуючи при цьому роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та дійшов правильного висновку, що звернення до суду з позовними вимогами про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку є передчасним, оскільки право власності набуто не було.

Колегія суддів також вважає, що сторони не набули права власності на побудований будинок, оскільки воно виникає відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України, з моменту державної реєстрації, якої відносно даного будинку і прав на нього не проведено.

Сторони в даному випадку не позбавлені права провести державну реєстрацію права власності на спірний будинок у встановленому законом порядку. Не позбавлений такого права і позивач оскільки будинок визнаний судом об'єктом спільної сумісної власності подружжя, що надає йому права на оформлення будинку з видачею відповідного свідоцтва та реєстрацією права спільної сумісної власності, про що не заперечувала і відповідачка та її представник в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, пояснивши, що реєстрацію права власності не проведено до цього часу лише з тих підстав, що всі документи знаходяться у позивача.

Набувши право власності у встановленому порядку, позивач не позбавлений права на поділ будинку в натурі із визнанням за ним права власності на конкретні приміщення в будинку.

Враховуючи частковість задоволення позовних вимог, положення ст. 88 ЦПК України, роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вбачається також правильність розподілу судом першої інстанції судових витрат у даній справі.

Зокрема, судом задоволено одну з двох заявлених позивачем вимог, а тому суд правомірно стягнув з відповідача половину понесених позивачем судових витрат, в зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є помилковими.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновків, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. В той же час, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24.02.2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: А.Ю. Зайцев

Судді: Т.О. Денишенко

В.П. Нікушин

З оригіналом вірно: