РІШЕННЯ

Іменем України

20.04.2015 року Франківський районний суд м. Львова, в складі: головуючого - судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права приватної власності на майно, -

в с т а н о в и в:

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить постановити рішення про визнання за ним права приватної власності на приміщення торгового павільйону по АДРЕСА_1 загальною площею 64,1 кв. м. та квартиру АДРЕСА_1.

Під час судового розгляду позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, просить визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_2, визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_2

В заяві про зменшення позовних вимог зазначив, що з 18.01.2007 р. до 18.04.2013 р. позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу відповідач придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Вважає, що дана квартира є спільним майном подружжя.

З огляду на такі факти та на підставі ст. ст. 60, 70 СК України просить постановити рішення про визнання майна - квартири: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю набуте подружжям за час шлюбу за ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за кожним з подружжя право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 в рівних частинах по 1/2. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задоволені.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, зазначила, що спірна квартира куплена за кошти позичені у її батька ОСОБА_3, просить у позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 пояснив, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 куплена за його гроші, які він позичив доньці. Позивач жодним чином не приймав участі у придбанні та утриманні спірної квартири, і не погашав позику власними коштами. Просить відмовити у позові в повному обсязі.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 висловився на підтримання позову, вказали, що були присутніми під час складання відповідачкою боргової розписки від 09.05.2007 року, засвідчили, що остання отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 75000 дол. США, для придбання спірної квартири.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ст. ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.01.2007 року. 18.04.2013 рішенням Франківського районного суду м. Львова шлюб між ними було розірвано.

Під час шлюбу ОСОБА_2 було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 65,8 кв. м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.05.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Попович Г.І., зареєстрованого у реєстрі за №486.

Оскільки квартира набута в шлюбі - вона являється спільною-сумісною власністю подружжя, їх частки є рівними.

У відповідності до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Частини 1 та 2 ст. 65 СК України визначають, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, а при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 -72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно п.24 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Ст. 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з вимогами ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з викладеного суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 спільним майном подружжя, оскільки була придбана подружжям в зареєстрованому шлюбі, та поділити спільне майно подружжя визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 70, 88, 197, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 65, 70 Сімейного кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю, що набута подружжям за час шлюбу за ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частиниу квартири за адресою АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності ? частиниу квартири за адресою АДРЕСА_2.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_2, накладений ухвалою франківського районного суду м. Львова від 23.09.2014р.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Франківський районний суд м. Львова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ванівський Юрій Михайлович