Справа № 303/995/15-ц
Номер рядка статистичного звіту -26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

з участю

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фіто-Лек» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій,-

в с т а н о в и в:

ТзОВ «Фіто-Лек» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 8000 грн. заборгованості та 1600 грн. штрафу за неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань за договором № 94-ф від 16.08.12 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16.08.2012 року ТзОВ «Фіто-Лек» та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 уклали договір № 94-ф, згідно з п. 1.1. якого постачальник бере на себе зобов'язання передати (поставити) у власність покупцю протягом дії договору товар в асортименті і кількості, вказаній в накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Покупець зобов'язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату на умовах, визначених даним договором. Однак відповідач не виконала належним чином свої зобов'язання за договором поставки, в результаті чого виникла заборгованість по договору на загальну суму 9600 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. В грудні 2014 року позивач звернувся до господарського суду Закарпатської області про стягнення вищезазначеної заборгованості, однак ухвалою суду від 14.01.2015 року позивачу було відмовлено у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ст. 62 ГПК України, а саме у зв'язку з тим, що відповідач втратив статус суб'єкта підприємницької діяльності.

У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечив та подав письмові заперечення проти позову. Крім того в судовому засіданні пояснив, що договір поставки відповідачем не укладався та не підписувався, жодного товару вона не отримувала. Також пояснив, що всі підписи ОСОБА_2 в документах є підробленими. В свою чергу позивач видала довіреність на ім'я ОСОБА_3 та передала йому свою печатку, який і уклав договір поставки та отримував товар. При цьому звертає увагу на те, що дозволу на вчинення таких дій ОСОБА_3 не надавала та довіреністю не уповноважувала останнього укладення таких договорів. Також вважає, що товар поставлений після 31.12.2012 року, тобто після закінчення строку дії договору, а докази щодо його пролонгації відсутні.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України

В судовому засіданні встановлено, що 16.08.2012 року між ТзОВ «Фіто-Лек» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір № 94-ф, згідно з п. 1.1. якого постачальник бере на себе зобов'язання передати (поставити) у власність покупцю протягом дії договору товар в асортименті і кількості, вказаній в накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Покупець зобов'язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату на умовах, визначених даним договором. Предметом договору є лікарські засоби, вироби медичного призначення та інше. Відповідно до п. 1.4. договору поставки накладні є документом, який замінює специфікацію і протокол узгодження цін, і є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1. договору поставки кількість і асортимент товару узгоджується сторонами і зазначається у видатковій накладній на кожну поставку. Пунктом 3.3. договору поставки передбачено, що ціни на товар зазначаються в кожній видатковій накладній, що є додатком до даного договору. Пунктом 3.5. договору поставки визначено, що розрахунки за товар здійснюються по сумам, вказаним у видаткових накладних, шляхом відстрочення платежу протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару покупцем. Датою поставки вважається дата отримання товару покупцем, про що покупцем робиться відмітка у видатковій накладній. Згідно з п. 3.6. договору поставки оплата поставлених товарів проводиться покупцем шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах, зазначених в п. 3.5. даного договору. Датою оплати вважається дата надходження коштів на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.7. договору поставки покупець при проведенні оплати за поставлений йому постачальником товар при кожному платежі зобов'язаний вказати номер договору і (або) видаткової накладної, за якими проводиться оплата. Крім цього, при наявності у покупця заборгованості за отриманий товар за декількома видатковими накладними, отримана від нього оплата буде зарахована в рахунок погашення заборгованості за товар, що отриманий раніше, незалежно від призначення оплати, зазначеної в платіжному дорученні.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов договору позивачем у червні 2013 року було передано у власність (продано) відповідачу товар на загальну суму 10282,23 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними (№ 400009818/1 від 20.06.2013 року на суму 3780,23 грн. та № 400009817/1 від 20.06.2013 року на суму 6502,00 грн.). Вказані вище видаткові накладні містять відмітку про отримання товару відповідачем, а саме підпис відповідача та відтиск печатки приватного підприємця у графі «Отримав».

На виконання зобов'язань за договором поставки відповідачем відповідно до платіжних документів на рахунок позивача 25.07.2013 року та 26.07.2013 року з розрахункового рахунку відповідача були перераховані грошові кошти в сумі відповідно 1000 грн. та 1282,23 грн.

В той же час решта частину коштів за поставлений товар ОСОБА_2 сплачено не було. Відповідно до представленого позивачем розрахунку заборгованості, несплачена частина грошових коштів за договором поставки становить 8000 грн., що повністю узгоджується з іншими наявними у справі доказами.

Крім того, як передбачено п. 7.2. договору, за прострочення платежу, обумовленого в п. 3.5. даного договору, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 % від вартості одержаного товару, за яким допущено прострочення платежу. До того ж, відповідно до п. 10.6 сторони домовилися про збільшення спеціального терміну давності по вимозі про стягнення неустойки (штрафу, пені) і встановили його тривалістю в три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно представленого позивачем розрахунку штрафних санкцій, сума штрафу за порушення виконання зобов'язань у визначений в договорі строк становить 1600 грн. Вказаний розрахунок перевірений судом та складений відповідно до вимог ЦК України.

Щодо заперечень сторони відповідача проти позову слід зазначити наступне. Дійсно, як передбачено п. 10.1. договору поставки, що цей договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами і обміну копіями документів, завірених мокрими печатками, вказаних в п. 12.4., і діє до 31.12.2012 року, а щодо зобов'язань за договором - до повного їх виконання. З матеріалів справи вбачається, що поставка товару була здійснена в червні 2013 року. Поряд з цим, відповідно до п. 10.4 договору, такий вважається пролонгованим строком на 1 рік, і на тих же умовах, якщо жодна із сторін на заявила письмово про його розірвання не пізніше, ніж за один місяць до закінчення терміну його дії. Представник відповідача заперечуючи проти позову з тих підстав, що товар поставлений після закінчення строку дії договором вказав, що позивачем жодних доказів щодо пролонгації дії договору відповідно до п. 10.4 договору не представлено. В той же час зазначені положення договору вказують на те, що пролонгація дії договору строком на 1 рік відбувається автоматично за виключенням повідомлення про це письмово однією із сторін. На підтвердження зазначеного стороною відповідача не було надано доказів такого повідомлення, а відтак слід прийти до висновку, що договір продовжив свою дію ще на 1 рік.

Крім цього, заперечуючи проти позову представник відповідача також вказав на те, договір поставки відповідачем не укладався та не підписувався, жодного товару вона не отримувала, а всі підписи ОСОБА_2 в документах є підробленими. Також позивач видала довіреність на ім'я ОСОБА_3 та передала йому свою печатку, який і уклав договір поставки та отримував товар, хоча на вчинення таких дій ОСОБА_3 не уповноважувала.

Відповідно до довіреності від 05.07.2009 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 на представництво її інтересів, як фізичної особи-підприємця, що виникають з адміністративно-правових відносин, а саме представляти її інтереси в державних, громадських, господарських підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевій належності з правом розпорядження належними їй грошима з розрахункового рахунку. Відповідно до довіреності, представнику надається право подавати, підписувати та отримувати всі необхідні для виконання цієї довіреності документи, включаючи документи фінансової та податкової звітності (декларації), дозволи, свідоцтва та ніші документи, що стосуються прав та законних інтересів як суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, сплачувати мито, збори та інші платежі, а також вчиняти всі юридично значимі дії, пов'язані з виконанням цієї довіреності.

Поряд з цим жодних доказів на підтвердження своєї позиції щодо укладання договору поставки, отримання товару за цим договором ОСОБА_3 представником відповідача суду не представлено. Більше того, як договір № 94-ф від 16.08.12 року, так і видаткові накладні підписані особисто ОСОБА_2 та на цих документах міститься відбиток її печатки.

Посилання представника відповідача на рішення господарського суду Закарпатської області від 29.09.2013 року, постанову Вищого господарського суду України від 18.03.2015 року та на висновок експерта № 19998 від 03.07.2014 року, в яких встановлені певні факті, які на його думку мають приюдиційне значення при вирішенні цього спору, суд відкидає з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Поряд з цим, відповідно до представлених відповідачем рішень судів, розглядався спір стороною якого хоч і була ОСОБА_2, проте стосувався зовсім інших правовідносин. Таким чином, сам факт того, що при розгляді іншої справи судом було встановлено, що підписи ОСОБА_2 підроблені в інших договорах чи печатка знаходилася в іншої особи, не може слугувати підтвердженням аналогічних фактів при вирішенні цієї справи, а відтак не містять приюдиційного характеру.

Більше того як зазначалося, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обов'язок суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема шляхом роз'яснення особам їхніх прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи, зокрема шляхом витребування доказів. У ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації представником відповідача своїх прав на подання заяв про забезпечення доказів, зокрема клопотання про призначення судової експертизи, витребування письмових доказів, якщо такі в сторони позивача відсутні.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано, що при вирiшеннi цивiльних справ суд має виходити з поданих сторонами доказiв.

Поряд з цим жодних доказів на підтвердження факту підроблення підпису відповідача в документах суду також не представлено.

Більше того, відповідно до інформаційної довідки щодо фізичної особи-підприємця вбачається, що ОСОБА_2 в період здійснення своєї підприємницької діяльності займалася торгівлею фармацевтичними, медичними та ортопедичними товарами, що повністю узгоджується з предметом договору поставки та поставленими товарами.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів, які б вказували на недійсність договору № 94-ф від 16.08.12 року також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Фіто-Лек» заборгованість за отриманий по договору поставки № 94-ф від 16.08.2012 року товар в сумі 8000,00 грн. та штраф у розмірі 1600,00 грн.

Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 243,60 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 174, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 204, 525, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 627, 629, 656, 692, 712 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фіто-Лек» (п/р № 201 у ХВ № 1 ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», МФО 300120, код ЄДРПОУ - 21194014) заборгованість за отриманий по договору поставки № 94-ф від 16.08.2012 року товар в сумі 8000,00 грн. та штраф у розмірі 1600,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фіто-Лек» (п/р № 201 у ХВ № 1 ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», МФО 300120, код ЄДРПОУ - 21194014) 243,60 грн. судових витрат.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний