Справа № 604/71/15-ц
Провадження № 2/604/62/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю

секретаря судового засідання Стадніцької З.О.

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, Турчин ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Підволочиську Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7»ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_7»ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ №470712, виданого ОСОБА_7»ївською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 14 грудня 2005 року на підставі рішення ОСОБА_7»ївської сільської ради «Про встановлення права власності на 29/100 комплексу» від 28 лютого 2005 року № 3, відповідач ОСОБА_8 являється власником саме цієї частки комплексу по вул. Зацерква, 1-а у с. Остап»є Підволочиського району Тернопільської області. Ухвалою Підволочиського району Тернопільської області від 24 грудня 2014 року ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 366 КК України у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього закрито. Під час розгляду даного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_9, працюючи з 22 червня 2001 року по 2006 рік сільським головою с. Остап»є Підволочиського району Тернопільської області, вчинив службове підроблення, а саме підробив рішення ОСОБА_7»івської сільської ради «Про встановлення права власності на 29/100 комплексу» від 28 лютого 2005 року № 3, на підставі якого відповідачу ОСОБА_8 видано спірне свідоцтво про право власності. Рішення та свідоцтво про право власності порушує цивільні права позивача ОСОБА_5, оскільки на підставі чинного на цей час права власності на 29/100 часток вищевказаного комплексу, відповідач ОСОБА_8 предявила до Господарського суду Тернопільської області позов до позивача ОСОБА_5 про відшкодування збитків (упущеної вигоди) за користування вказаною частиною нежитлового приміщення. Вважає, що відповідач

ОСОБА_8 набула у власність 29/100 часток комплексу по вул. Зацерква, 1 а у с. Остап»є Підволочиського району Тернопільської області у спосіб не передбачений законом, а саме шляхом вчинення Дем»янчуком З.М. злочину, зокрема підроблення ним рішення ОСОБА_7»ївської сільської ради від 28 лютого 2005 року, та свідоцтва про право власності, тому просить визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_7»ївської сільської ради «Про встановлення права власності на 29/100 комплексу» від 28 лютого 2005 року № 3, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на 29/100 часток комплексу по вул. Зацерква 1-а у с. Остап»є Підволочиського району Тернопільської області серії ЯЯЯ №470712, видане ОСОБА_7»ївською сільською радою 14 грудня 2005 року на імя ОСОБА_8.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зіславшись на обставини, що викладені у позовних вимогах. Крім того представник позивача ОСОБА_9 доповнив, що у той час, коли він працював сільським головою с. Остап»є Підволочиського району Тернопільської області до нього звернулась ОСОБА_8, котра спонукала його до підроблення оспорюваного рішення сільської ради та видачі свідоцтва про право власності на спірний обєкт нерухомого майна, а тому просить визнати їх недійсними.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили та пояснили, що ОСОБА_6 у вересні та жовтні 2004 року на прилюдних торгах придбала 29/100 часток комплексу цегельного заводу, що у с. Остап»є Підволочиського району Тернопільської області. У подальшому з відповідними протоколами після оплати вартості лотів вони звернулись до ОСОБА_7»ївської сільської ради з проханням визнати за ними право власності на частку спірного цегельного заводу. ОСОБА_7»ївської сільської ради за нею визнано право власності на 29/100 часток комплексу цегельного заводу по вул.. Зацерква, 1-а, що у с. Остап»є Підволочиського району Тернопільської області. 15 червня 2007 року вони з однієї сторони та ОСОБА_9, котрий діяв в інтересах ОСОБА_5 з іншої, уклали договір купівлі-продажу комплексу цегельного заводу, що по вул.. Зацерква,1»а» у с. Остап»є Підволочиського району Тернопільської області, загальною площею 307, 1 кв. м., проте у звязку із неналежним виконанням зі сторони покупця його умов, рішенням Підволочиського районного суду від 19 жовтня 2012 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Тернопільської області, даний договір був розірваний. При цьому вказали, що позивач протягом певного періоду часу користувався виробничими потужностями заводу, а тому і на даний час між ними існує спір про стягнення із позивача в їх користь упущеної вигоди. Крім того вказали, що позивач, посилаючись на ст.. 16 ЦК України, не назвав конкретного субєктивного особистого немайнового або майнового права, свободи чи інтересу, які було би визначено конкретною нормою матеріального права, та які би було порушено незаконними діями чи бездіяльністю ОСОБА_8 як відповідача, чи оскаржуваним рішенням, а тому вважають, що ОСОБА_5 не є субєктом, якому належить право вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності, оскільки в даному випадку відсутній спірний характер правовідносин між сторонами, предмет спору, а, як наслідок, і відсутність потреби у захисті конкретного права чи інтересу позивача. Крім того посилаються на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України», відповідно до якого органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а помилки не можуть виправлятись за рахунок осіб, яких вони стосуються, у звязку із цим просять у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_10»ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області в судове засідання повторно не зявився, хоча про день час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, однак від них поступила заява у якій вони просять справу розглядати у їх відсутності, а прийняте рішення надіслати на їх адресу.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, міркування представників відповідача, вивчивши та проаналізувавши подані сторонами докази у їх сукупності, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступних міркувань :

З пояснень представників позивачів та представлених ними для огляду в судовому засіданні оригіналів протоколів проведення прилюдних торгів від 20 вересня 2004 року та 21 жовтня 2004 року, квитанції про оплату вартості лоту в розмірі 5300 грн., встановлено, що ОСОБА_8 придбала через прилюдні торги піднавіс № 1 та піднавіс № 6 ОСОБА_7»ївського цегельного заводу, що становить 20/100 частин комплексу цегельного заводу. Вказані прилюдні торги затверджені Тернопільською філією СДП «Укрспецюст».

З пояснень учасників судового провадження встановлено, що після проведених прилюдних торгів ОСОБА_8 звернулась із заявою до ОСОБА_7»ївської сільської ради з проханням узаконити придбані нею піднавіси ОСОБА_7»ївського цегельного заводу.

ОСОБА_7»ївської сільської ради «Про встановлення права власності» № 3 від 28 лютого 2005 року ОСОБА_8 визнано власником 29/100 частин комплексу цегельного заводу по вул.. Зацерква 1-а у с. Остап»є Підволочиського району Тернопільської області.

В подальшому працівниками Підволочиського БТІ було підготовлено та видане свідоцтво серії ЯЯЯ № 470712 про право власності на нерухоме майно, а саме на 29/100 частин комплексу цегельного заводу за ОСОБА_8, на якому представник позивача ОСОБА_9 у той час,перебуваючи на посаді голови ОСОБА_7»ївської сільської ради підписав його та поставив відтиск гербової печатки. Вказане вбачається з ухвали Підволочиського райсуду від 24 грудня 2014 року.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 грудня 2014 року представника позивача ОСОБА_9, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності в звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього закрито.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 не являється субєктом, якому належить право вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності, оскільки представники позивача належним чином не обґрунтували ті обставини, на які вони посилались як на підставу своїх вимог, не зазначили, яке ж саме право позивача порушено при прийнятті оспорюваних рішень та не долучили належних та допустимих доказів, зокрема рішення чи свідоцтва про право власності та інших, які б свідчили про порушення його права чи законних інтересів при обставинах, що викладені у позовних вимогах.

Також суд звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_10»ївська сільська рада, як безпосередній можливий субєкт звернення до суду з такими вимогами,будучи належним чином повідомленим про день час та дату судового розгляду справи не зявився, причин своєї неявки не повідомив, а також не висловив у заяві своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог.

Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Разом із тим судом не здобуто, а представниками відповідача по справі не наведено доказів порушення ОСОБА_8 прав чи інтересів, особистого немайнового або майнового права, свободи, які було би визначено конкретною нормою матеріального права та які би було порушено незаконними діями чи бездіяльністю ОСОБА_8 як відповідача у даній конкретній справі, яке підлягає захисту, адже в силу ст..15 ЦК України, захисту підлягає порушене право.

Разом із тим суд не бере до уваги посилання представників позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_1 про порушення прав позивача ОСОБА_5, оскільки звернення відповідача ОСОБА_8, як власника спірного майна, до Господарського суду із позовом до позивача про стягнення грошових коштів не може свідчити про порушення його прав при прийняті ОСОБА_7»ївською сільською радою рішення про визнання права власності та видачі свідоцтва про право власності на спірний обєкт нерухомого майна, позаяк у судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_8 набула право на спірне майно через прилюдні торги, які до часу розгляду справи ніким не оспорювались. Крім того про факт придбання відповідачем майна через прилюдні торги як позивачу так і його представнику було відомо, поскільки останні у червні 2007 року між собою укладали договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна.

Також суд відноситься критично та не бере до уваги посилання представника позивача ОСОБА_1 про те, що ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 грудня 2014 року доводиться факт порушення видачі відповідачу по справі оспорюваних правовстановлюючих документів головою ОСОБА_7»ївської сільської ради ОСОБА_9., оскільки згідно ст. 61 ЦПК України підставами звільнення від доказування є вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, а в даному випадку наявна ухвала суду про закриття кримінального провадження у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, при розгляді якої не досліджувалися докази вини обвинуваченого, не перевірялись подія та склад кримінального правопорушення. Також суд звертає увагу на те, що обвинуваченим по кримінальному провадженні, на яке посилається представник позивача ОСОБА_1 являвся ОСОБА_9, котрий і в інтересах безпосереднього позивача по даній справі ОСОБА_5, укладав усі договори в тому числі і договір купівлі продажу, що був визнаний судом недійсним і на підставі якого у подальшому відповідач звернувся до господарського суду із позовом про відшкодування штрафних санкцій за користування 29/100 цегельного заводу.

Крім того суд бере до уваги посилання представників відповідачів на те, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України», органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а помилки не можуть виправлятись за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За вказаних обставин суд вважає, що при прийнятті спірних рішень будь-яких прав чи законних інтересів позивача по справі не порушено, відтак і відсутні законні та правові підстави для їх захисту, а тому у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити за безпідставністю.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.3, 10, 11, 16, 60, 88, 209 215 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ч.2 ст. 388 ЦК України, Постановою Судової палати у Цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року, ОСОБА_7 Європейського Суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 листопада 2011 року, ст.. ст.. 55, 129 Конституції України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7»ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи які брали участь у справі проте не були під час проголошення судового рішення протягом цього ж строку з моменту отримання судового рішення..

Головуючий