АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/926/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1519/К/15 суддя Вікторович Н.Ю.
Категорія № 27 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі: Петренко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Криворізької філії Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення вкладу за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») про стягнення вкладу за договором банківського вкладу. Уточнивши позовні вимоги просив стягнути з відповідача на його користь грошовий вклад в сумі 18441,44 дол. США., а також моральну шкоду в сумі 20000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 09 січня 2014 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заявку №305835/152/370-14про банківський строковий вклад «Пенсійний» в сумі 19199 дол. США на 370 днів.

Однак, по закінченню строку банківського вкладу за вказаним йому було повернуто кошти в сумі 400,00 дол. США, решта ж суми вкладу не повернута вкладнику, натомість його повідомлено про Постанову правління НБУ від 03.12.2014 року про обмеження видачі готівкових коштів. Так, ОСОБА_1 вважає дії відповідача щодо неповернення йому коштів неправомірними. Крім того, зазначив, що такими незаконними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, а саме погіршення стану здоров'я, підвищення тиску, зміну звичного способу життя, вимагає від нього витрачання часу на відновлення його порушених прав. Також зазначив, що він є інвалідом ІІ групи та утримувані відповідачем, належні йому кошти потрібні на лікування.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 вклад за договором про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті №305835/152/370-14 від 09 січня 2014 року, у розмірі 18 441,44 дол. США (вісімнадцять тисяч чотириста сорок один долар США 44 центи).

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2015 року вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача посилався на неповноту з'ясування обставин справи. Зокрема, зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на момент звернення позивача до суду діяла постанова НБУ № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», згідно положень якої уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. При цьому на момент ухвалення судом рішення діяла постанова НБУ № 354, якою встановлено аналогічні обмеження щодо розміру грошових коштів в іноземній валюті. Які можуть бути видані поточних або депозитних рахунків клієнтів.

Поміж тим, представник відповідача зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги порушення позивачем порядку дострокового повернення сум вкладів, оскільки ОСОБА_1 в заяві щодо повернення вкладу не зазначено способу повернення вкладу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву від 09 січня 2014 року №305835/152/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком на 370 днів у сумі 19199,00 доларів США під проценти за ставкою 10,10 % річних (а.с.2).

Факт проведення операції вкладу підтверджується квитанцією №2039 від 09 січня 2014 року (а.с.3, 3а).

Також при укладенні депозитного договору ОСОБА_1 09 січня 2014 року повідомив банк про небажання продовжувати договір строкового банківського вкладу по строку його закінчення - 14 січня 2015 року, відповідною заявою (а.с.7).

05 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся з повторними заявами про повернення грошового вкладу за договором-заявою №305835/152/370-14 про банківський строковий вклад «пенсійний» до керуючого КФ ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та керуючого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.8, 10-11).

Повернення грошового вкладу позивачем ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що кошти йому потрібні на лікування. Так з матеріалів справи судом встановлено, що позивач є пенсіонером за віком, також йому встановлена ІІ група інвалідності (а.с.14, 15).

Проте, відповіддю керуючого КФ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Кобзєва І.С. №499 від 18 лютого 2015 року, позивачу було повідомлено, що відповідно до Постанови правління НБУ №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 грудня 2014 року, передбачено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквівалентів за офіційним курсом НБУ. Тобто НБУ прямо або побічно заборонено або обмежено можливість належного виконання банком умов договору депозиту (а.с.9), аналогічна відповідь вбачається і від директора центру роздрібного бізнесу Руднєва О.М. №9-037120/3274 від 02 березня 2015 року (а.с.33), та заступника директора Генерального департаменту банківського нагляду Раєвського К.Є. №47-606/22655 від 03 квітня 2015 року (а.с.34-35), крім того у відповіді НБУ зазначено, що позивач має право на повернення свого вкладу, а термін дії Постанови правління НБУ №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 грудня 2014 року, сплинув 03 червня 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» поняття вкладу (депозиту) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на певний строк зберігання.

Договір у силу ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до положень ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Характер правовідносин сторін такий, що клієнт передає банку суму грошей, які є об'єктом права власності, та кореспондує банку право можливості користування ними для отримання певної вигоди на ринку фінансових послуг. Одночасно банк приймає на себе зобов'язання зберігати суму коштів та повернути вкладнику еквівалентну їх суму за умовами договору.

За змістом ст.41 Конституції України право власності є непорушним. Це означає, що воно за будь-яких умов повинно бути захищено, крім випадків коли таке право допускається звуженню, що обґрунтовано законом.

Таким чином, ОСОБА_1, звернувшись до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про повернення грошових коштів залучених банком на підставі договору банківського вкладу від 09 січня 2014 року №305835/152/370-14, діяв у відповідності до вищезазначених положень Цивільного кодексу України, та відповідач був зобов'язаний повернути кошти та нараховані відсотки за вкладом.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем порядку повернення вкладу, а також посилання відповідача на існування постанов НБУ України щодо обмеження видачі (отримання) розміру готівкових коштів до 15000,00 грн. на добу, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у справі «ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ» зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини нагадав, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року).

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності ОСОБА_1, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Криворізької філії Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: