УХВАЛА

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотекиза касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 2 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 15 листопада 2010 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 26 тис. грн зі сплатою 25 % річних з кінцевим стоком повернення до 13 листопада 2015 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 15 листопада 2010 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2013 року з ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 151 грн 15 коп., проте вказане рішення суду не виконано і розмір кредитної заборгованості становить 14 425 грн 73 коп.

Позивач просив, з урахуванням уточнених вимог, у рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки: зазначені житловий будинок та земельну ділянку.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 2 вересня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що порушення основного зобов'язання не завдає збитків іпотекодержателю та не змінює його прав, тобто розмір збитків та вартість предмета іпотеки є неспівмірними.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду та вважав, що у правовідносинах між сторонами прослідковується тенденція до очевидного зменшення боргу і усунення можливості настання збитків, у зв'язку з цим звернення стягнення на предмет іпотеки на час вирішення даної справи є передчасним.

Проте погодитись із такимивисновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 15 листопада 2010 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 26 тис. грн зі сплатою 25 % річних з кінцевим стоком повернення до 13 листопада 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 15 листопада 2010 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2013 року з ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 151 грн 15 коп., проте вказане рішення суду не виконано і розмір кредитної заборгованості становить 14 425 грн 73 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, як на один з мотивів такої відмови, послався на неспівмірність розміру кредитної заборгованості із вартістю іпотечного майна.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Отже, оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, то кредитор просив про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення достроково всієї суми заборгованості, а не лише простроченої.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Законодавством не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначене може бути враховано лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року № 6-340 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими загальними судами при застосуванні таких норм права.

Таке ж роз'яснення надано судам у п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

За положеннями ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у резолютивній частині рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

При цьому, пославшись на неспівмірність кредитної заборгованості із вартістю іпотечного майна, суд виходив із того, що порушення основного зобов'язання не завдає збитків іпотекодержателю та не змінює обсяг його прав.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10 червня 2009 року № 567 «Про капіталізацію публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» та постанови Кабінету Міністрів України від 4 квітня 2011 року № 342 «Про додаткову капіталізацію публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» ПАТ АБ «Укргазбанк» є банком з часткою держави в статутному капіталі у розмірі 94,6984 %.

Суд вказане не врахував, не дав оцінку тому, чи неповернення кредитних кошів та відмова суду у зверненні стягнення на предмет іпотеки не завдасть збитків та не порушить майнові інтереси банку та всіх його акціонерів, у тому числі найбільшого з них - держави.

З урахуванням викладеного, висновки суду про те, що порушення основного зобов'язання не завдасть збитків іпотекодержателю та не змінює обсягу його прав, тому у даному випадку має враховуватись також неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку, є передчасними.

Крім того, відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель (банк) вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 6.1 кредитного договору у разі невиконання позичальником зобов'язань, передбачених кредитним договором, банк/іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суд на вказані вимоги закону уваги не звернув, не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки є законним правом іпотекодержателя, тому відмовивши у задоволенні цих вимог, суд фактично позбавив позивача такого права.

На вказані порушення посилався у своїй апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк», проте апеляційний суд не дав цим доводам належної правової оцінки та обмежився висновком про те, що підстав для скасування рішення в межах доводів апеляційної скарги немає.

Крім того, апеляційний суд, перегладаючи рішення районного суду в межах апеляційної скарги, не погодився з його мотивами відмови у задоволенні позову щодо неспівмірності кредитної заборгованості з вартістю іпотечного майна.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у виправленні помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення без змін рішення з його уточненням і доповненням.

Апеляційний суд вказане не врахував, та, не погодившись з мотивами районного суду, не змінив це рішення суду, не ухвалив своє рішення, та залишив його без змін.

Ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 2 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик