Справа № 201/4858/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України/

22 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Міжнародна науково-промислова корпорація "Веста", третя особа Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення нарахованої, але виплаченої заробітної пати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, виплату компенсації за невикористану відпустку, виплату вихідної допомоги, компенсації втрати частини заробітної плати, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, виплату компенсації за невикористану відпустку, виплату вихідної допомоги, компенсації втрати частини заробітної плати, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог послалася на те, що 18 березня 2010 року наказом № 9-к вона була прийнята на посаду оператора відеозапису сектору відеозапису та оперативного чергування управління економічної безпеки і охорони у ЗАТ "ВЕСТА-Холдінг" (правонаступником якого є відповідач). В період з вересня 2014 року по лютий 2015 рік відповідачем було нарахована заробітна плата однак не виплачена. Наприкінці лютого 2015 року вона подала відповідачу заяву про звільнення в зв*язку з невиконанням відповідачем покладених обов'язків. Наказом № 38-к від 06 березня 2015 року її було звільнено з посади оператора відеозапису сектору відеозапису та оперативного чергування управління економічної безпеки і охорони у ПАТ "МНПК "ВЕСТА", про що в трудовій книжці зроблено запис. Трудову книжку їй було видано лише 23 березня 2015 року та відповідачем не було проведено розрахунку по заробітній платі за період з 01 вересня 2014 року по 06 березня 2015 року, не виплачено компенсації за невикористану відпустку, не виплачену вихідну допомогу в розмірах передбачених чинними законодавством.

Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь: заробітну плату за період з 01 вересня 2014 року по 06 березня 2015 рік у розмірі 14 940,44 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 110,04 грн. починаючи з 07 березня 2015 року по день прийняття судом по справі рішення; компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1 007,15 грн.; вихідну допомогу у розмірі 7 097,40 грн.; індексацію у розмірі 1 109,57 грн.; моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. Окрім того позивач просить суд зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити до Пенсійного фонду України за позивача страхові внески, пов'язані з виплатою заробітної плати за грудень 2014 та січень - березень 2015 року та зобов'язати відповідача у встановленому порядку подати до органу Міністерства доходів та зборів скореговані відомості про щомісячні суми заробітку позивача за період з 01 грудня 2014 року по 06 березня 2015 року включно.

В судове засідання позивач не з*явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від представника позивача надійшла заява про слухання справи за їх відсутності позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином причин неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в судове засідання не з*явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про слухання справи за відсутності їх представника.

Відповідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується .

Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що в період з 18 березня 2010 року по 06 березня 2015 року ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді оператора відеозапису та оперативного чергування управління економічної безпеки і охорони. 06 березня 2015 року наказом № 38-К від 06 березня 2015 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 9/.

В період з вересня 2014 року по час звільнення відповідач не сплачував заробітну плату в результаті чого утворилась заборгованість.

В зв'язку з тим, що відповідач на неодноразові виклики до суду не з*явився, доказів наявності заборгованості по заробітній платі або відсутності заборгованості не надав, суд виходить з наданих доказі в позивачем.

Відповідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Стаття 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу

Відповідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до довідки управління Пенсійного фонду України № 2968 від 19 березня 2015 року сума заробітку ОСОБА_1 за період з вересня 2014 по лютий 2015 рік складають: вересень 2014- 2 781,68 грн.; жовтень 2014 рік - 2 695,56 грн., листопад 2014 рік - 2 208,08 грн.; грудень 2014 рік - 2 523,52 грн.; січень 2015 рік - 2 523,52 грн.; лютий 2015 рік - 2 208,08 грн., що разом за шість місяців становить 14 940,44 грн.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача не виплачену заробітну плату в розмірі 14 940,44 грн.

Згідно ч. 1 ст.117.КЗпПУ у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При звільненні ОСОБА_1 з нею не було проведено остаточного розрахунку.

Так, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 троку № 100:

2 523,52 грн. (заробітна плата за січень 2015р.) + 2 208,08 грн. (заробітна плата за лютий 2015 р.) = 4 731,60 грн. (заробітна плата за два останні місяці, що передували звільненню)

4 731,60 грн. (заробітна плата за два останні місяці, що передували звільненню) : 43 день (кількість відпрацьованих днів) = 110,04 грн. (середній заробіток).

110,04 грн. (середній заробіток) х 30 днів (кількість робочих днів в період з 06 березня 2015 року по 22 квітня 2015 року) = 3 301,20 грн. (компенсація за час затримки розрахунку при звільненні).

Відповідно п. 8 Постанови від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 3 301,20 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Стаття 83 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використанні ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам які мають дітей.

Згідно ст. 74 КЗпП України, передбачено право працівника на щорічну відпустку, тривалість якої відповідно до вимог ст. 75 КЗпП України не може бути меншою ніж 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік.

Позивач працюючи більше п'яти місяців набула право на частину щорічної відпустки, а саме на 10 календарних днів (по два дні за кожен повний відпрацьований місяць), за використання яких відповідач повинен був сплатити ОСОБА_1 компенсацію у день її звільнення. Оскільки позивачем у день звільнення не було отримано компенсацію за невикористану відпустку суд вважає її позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню та з відповідача на її користь підлягає стягненню 1 007,15 коп. виходячи з розрахунку

(2351,48+2208,08+2537,80+3074.36+2695,56+2838,96+2838,96+2784,24+2781,68 +

2695,56+2208,08 +2523,52 + 2523,52 +2208,08)/(365-10) * 10 = 1 007,15грн.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь вихідної допомоги суд виходить з наступного.

Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Враховуючи те, що позивач звільнилася за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а саме працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивач вихідну допомогу у розмірі трьох середній заробітних плат, а саме 2 365,8 х 3 = 7 097,40 грн.

Згідно ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог статті 34 Закону України "Про оплату праці" у зв'язку із порушення строків виплати заробітної плати працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Індекс інфляції нараховується за порушення строків виплати заробітної плати невиплаченої працівникам.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати" від 20 грудня 1997 року №1427, передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми.

У зв'язку із тим, що відповідачем з вересня 2014 року по теперішній час не сплачено заробітної плати суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати (індексацію) у розмірі 1 109 (одна тисяча сто дев'ять) грн. 57, з яких:

індексація заробітної плати за вересень 2014 року, за період з 01 жовтня 2014 року о 31 лютого 2015 року, складає: 383,33 грн. = ((1,024* 1,019* 1,03* 1,031 * 1,053) - (1,029)) * 2781,68 грн.;

індексація заробітної плати за жовтень 2014 року, за період з 01 листопада 2014 року о 31 лютого 2015 року, складає:311,22 грн. = ((1.019* 1,03 * 1,031 * 1,053) - (1.024) * 2695,56

індексація заробітної плати за листопад 2014 року, за період з 01 грудня 2014 року о 31 лютого 2015 року, складає: 219,07 грн. = ((1,03 * 1,031 * 1,053)-(1,019)* 2208,08

індексація заробітної плати за грудень 2014 року, за період з 01 січня 2014 року з 31 лютого 2015 року, складає: 140,42 грн. = ((1,031 * 1.053)-(1,03)* 2523,53

індексація заробітної плати за січень 2014 року, за період з 01 лютого 2015 року 31 лютого 2015 року, складає: 55,51 грн. = (1,031-1,03) * 2523,53

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити до Пенсійного фонду України за позивача страхові внески, пов'язані з виплатою заробітної плати за грудень 2014 та січень - березень 2015 року та зобов'язати відповідача у встановлено порядку подати до органу Міністерства доходів та зборів скореговані відомості про щомісячні суми заробітку позивача за період з 01 грудня 2014 року по 06 березня 2015 року включно суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні оскільки ст. 16 ЦК України не передбачає саме такого способу захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП Українивідшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної школи працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім*ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також, у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору".

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач в позовній заяві надав належних доказів наявності моральної шкоди на підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, довів вину відповідача, та надав докази причинно - наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданою моральною шкодою.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Міжнародна науково-промислова корпорація "Веста", третя особа Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення нарахованої, але виплаченої заробітної пати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, виплату компенсації за невикористану відпустку, виплату вихідної допомоги, компенсації втрати частини заробітної плати, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Міжнародна науково-промислова корпорація "Веста" (інд. код 32988187, МФО 321767, м. Дніпропетровськ, вул. Пісаржевського,5) на користь ОСОБА_1

заробітну плату за період з 01 вересня 2014 року по 06 березня 2015 рік у розмірі 14 940,44 грн.;

середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи з 07 березня 2015 року по 22 квітня 2015 року в розмірі 3 301,20 грн.;

компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1 007,15 грн.;

вихідну допомогу у розмірі 7 097,40 грн.;

індексацію у розмірі 1 109,57 грн.;

моральну шкоду в розмірі 500 грн.

а всього стягнути 27 955,76 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Міжнародна науково-промислова корпорація "Веста" (інд. код 32988187, МФО 321767, м. Дніпропетровськ, вул. Пісаржевського,5) на користь держави судовий збір в розмірі 279,55 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О. Демидова