Справа № 466/5809/13 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/939/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Савуляка Р.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

30 липня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулося в суд з позовом, у якому просило суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 261 933,96 грн., що включає в себе загальну суму простроченої заборгованості за кредитом в сумі 16 490,50 грн., пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 243 443,42 грн., загальну суму трьох відсотків річних від суми простроченої кредитної заборгованості в сумі 2000,04 грн. Крім цього, просило стягнути з відповідачки суму судового збору, сплаченого при подачі позову до суду в розмірі 2619,34 грн. В обґрунтування позову зазначало, що 27 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступник ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № СК-1351-025443/8-2008, згідно умов якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 10 909 грн. на споживчі потреби, на строк до 27 серпня 2010 року та зобов'язалася у встановлені договором строки повернути кошти та сплатити відсотки у розмірі 0,1 % річних від суми кредитної заборгованості. Умови договору порушені позичальником ОСОБА_2, зобов'язання не виконується, кредит не повертається, чим завдано матеріальної шкоди Банку, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» 261993 (двісті шістдесят одну тисячу дев'ятсот дев'яносто три) грн. 96 коп. заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» 2619 (дві тисячі шістсот дев'ятнадцять) грн. 34 коп. судового збору.

16 квітня 2014 року відповідачем було подано заяву про перегляд заочного рішення суду, яку ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11 липня 2014 року задоволено.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2013 року по справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - скасовано.

Цивільну справу за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості призначено в судове засідання на 04 серпня 2014 року на 15:30 год.

12 листопада 2014 року оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» 10203 (десять тисяч двісті три) гривні 54 коп. заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ «Родовід Банк», яке вважає його таким, що не відповідає чинному законодавству України та ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що між Банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, згідно умов якого, банком надано їй споживчий кредит в сумі 10 909,00 грн. строком до 27 серпня 2010 року з відсотковою ставкою 0,1 % відсотків річних. Банком виконано зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідачкою належним чином зобов'язання за цим договором не виконано та станом на 22 липня 2013 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складала 261 933,96 грн. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не врахував, що відповідно до п. 4.1.24 Кредитного договору, позичальник зобов'язувався забезпечити повне повернення одержаної суми кредиту згідно з умовами цього договору не пізніше 27 серпня 2010 року. Відповідно до п. 4.1.25 Кредитного договору, позичальник зобов'язувався, починаючи з наступного місяця, частково погашати суму кредиту та сплачувати банку нараховані проценти за користування грошовими коштами кредиту та плату за обслуговування кредиту згідно із встановленим графіком. Пунктом 2.5 Кредитного договору передбачено, що відсотки за користування кредитом нараховуються Банком щомісячно, в останній робочий день місяця та в день повного погашення кредиту, але не пізніше строку вказаного в п. 1.1.5 договору. Погашення процентів за користування грошовими коштами за кредитом, а також заборгованості за кредитом здійснюється згідно з п. 4.1.25 цього Договору. Пунктом 2.14 Кредитного договору встановлено, що місячна плата за обслуговування кредиту становить 2,7 % відсотків від суми виданого кредиту. Відповідно до п. 4.1.23 Кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, сплати процентів, внесення плати за управління кредитом, позичальник зобов'язаний сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки в розмірі 1,6 % від суми простроченого платежу. Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2014 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити.

Представник позивача будучи належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення (а.с. 97), в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення частково не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З матеріалів справи вбачається наступне.

27 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступник ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_2 було укладено договір № СК-1351-025443/8-2008 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала грошові кошти в розмірі 10 909 грн. на споживчі потреби, на строк до 27 серпня 2010 року та зобов'язалася повністю погасити отриманий споживчий кредит, сплатити проценти у розмірі 0,1 % річних за користування грошовими коштами споживчого кредиту та плату за обслуговування споживчого кредиту у строки та на умовах цього договору (а.с. 10-15).

Згідно п. 2.2 Договору сума заборгованості за споживчим кредитом, нараховані проценти, та плата за обслуговування споживчого кредиту сплачується держателем банку згідно із встановленим Детальним розписом сукупної вартості споживчого кредиту, наведеного в Додатку № 1 до договору.

Детальним розписом сукупної вартості споживчого кредиту, викладеним в Додатку № 1 до кредитного договору № СК-1351-025443/8-2008 від 27 серпня 2008 року, який підписано сторонами, встановлено щомісячну суму платежу за розрахунковий період, яка складається з основної суми кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту та разової плати за перевірку документів в сумі 909,00 грн. (а.с. 16).

З представленого розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_2 умови договору порушені, кредитні кошти нею не повертаються.

З 01 жовтня 2010 року ОСОБА_2 припинила сплату коштів із погашення кредиту.

Встановлено, що 30 вересня 2010 року строк дії картки закінчився відповідно до договору.

ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 30.07.2013 року.

Представник відповідачки заявив про застосування позовної давності (а.с. 61-64).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 530 Кодексу передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п. 2.2) позичальник повинен здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту - «Детальним розписом сукупної вартості споживчого кредиту», що є Додатком № 1 до договору і щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та плату за обслуговування кредиту, а також встановлено відповідальність (п. 4.1.23) за порушення графіку повернення кредиту, процентів за користування ним та плати за обслуговування кредиту.

Оскільки умовами договору (детальним розписом) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що позовна давність щодо стягнення суми заборгованості, яка виникла до 30 липня 2010 року спливла, а це заборгованість по тілу кредиту, відсотки, плата за обслуговування кредиту та разова плата за перевірку документів в сумі 909,00 грн., яка виникла в період з 27 серпня 2008 року по 30 липня 2010 року.

Враховуючи, що рішенням районного суду позов задоволено частково, а саме в частині стягнення основного боргу в сумі 9909,00 грн. та в сумі 294,54 грн. простроченої заборгованості за обслуговування кредиту, відповідачем дане рішення в частині стягнення основної суми боргу не оскаржується, колегія суддів приходить до переконання, що до стягнення підлягає заборгованість, яка виникла з 31.07.2010 року, а саме відсотки за користування кредитом в сумі 0,22 грн. (0.11 +0.11=0.22), 589,08 грн. плати за обслуговування кредиту та 6541,60 грн. - пені (за 12 місяців перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою - (454,91+454,88) х 1% х 365=3317,85; 0,22 х 1% х 365=0,80; (294,54+589,08) х 1% х 365= 3222,95)).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз ст. 625 ЦК України вказує на те, що наслідок прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних не є санкцією, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі викладеного до стягнення підлягає 3% річних в сумі 161,43 грн., яка розрахована за період з 30.07.2010 року по 30.07.2013 року (454,91 +454,88 + 0,22+294,54 + 589,08 = 1793,63; 1793,63 х 3% х 3= 161,43).

Враховуючи те, що районний суд при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, судове рішення на підставі ч. 1 п. 4 ст. 309 ЦПК України, в частині відмови Публічному акціонерному товариству «Родовід Банк» у стягненні з ОСОБА_2 пені, простроченої заборгованості та 3% річних, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, апеляційна скарга відповідачки підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2014 року в частині відмови Публічному акціонерному товариству «Родовід Банк» у стягненні з ОСОБА_2 пені та простроченої заборгованості - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) в користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - 0,22 грн. (22 копійки) процентів за користування кредитом, 589,08 грн. (п?ятсот вісімдесят дев?ять гривень 08 копійок) - плату за обслуговування кредиту та 6541,60 грн. (шість тисяч п?ятсот сорок одну гривню 60 копійок) - пені.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Савуляк Р.В.