АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/839/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5 Горячківська Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівГончар Н. І. , Корнієнко Н. В.
при секретаріНаконечній М.М., Анкудінову О.І.

за участю:

позивача ОСОБА_7

представника позивача ОСОБА_8

відповідача ОСОБА_9

представників відповідача ОСОБА_10, ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_12 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_12 про визнання договорів удаваними, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 06.05.1987 року на ім'я відповідачки, яка є сестрою позивачки, було оформлено договір купівлі-продажу 16,5/100 частини будинку по АДРЕСА_1. Однак, фактично вказана частина будинку була придбана за спільні кошти та використовувалась сторонами спільно.

31.12.1999 року за спільні кошти сторонами було придбано ще 5,5/100 частин вказаного будинку, проте договір купівлі-продажу також оформлено на відповідачку.

Позивачка зазначає, що вона не могла придбати на своє ім'я будинок, оскільки її чоловік перебував у черзі для отримання квартири.

Сторони спільно користувались вказаним будинком та проживали однією сім'єю, спорів щодо користування та розпорядження майном між ними не виникало.

Позивачка вказує, що про порушення свого права власності вона дізналась після винесення 12.08.2013 року Уманським міськрайонним судом рішення у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_12 про визнання права власності на частину будинку та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Враховуючи наведене, ОСОБА_7 просила суд визнати зазначені договори купівлі-продажу частин будинку в частині покупця удаваними та визнати за нею право власності на ? частину будинку, придбаного за вказаними договорами.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року позов задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу 16,5/100 частини будинку по АДРЕСА_1, від 06.05.1987 року, посвідчений державним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_13, в частині покупця удаваним.

Визнано договір купівлі-продажу 5,5/100 частин будинку по АДРЕСА_1 від 31.12.1999 року, посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_14, в частині покупця удаваним.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1, придбаного за договором купівлі-продажу від 06.05.1987 року.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1, придбаного за договором купівлі-продажу від 31.12.1999 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції вважав встановленим, що згідно договору купівлі-продажу від 06.05.1987 року позивач ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_12 придбали 16,5/100 частини будинку по АДРЕСА_1, але оформили договір на ім'я відповідача.

Так само, суд вважав встановленим і придбання сторонами за спільні кошти 31.12.1999 року ще 5,5/100 частини вказаного будинку.

Однак, колегія суддів погодитись з такими висновками суду першої інстанції не може.

Згідно ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Відповідно до вимог ст.224 ЦК УРСР, яка діяла на час укладення спірних договорів купівлі-продажу, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, сторонами договору купівлі-продажу квартири можуть бути як мінімум дві сторони.

В матеріалах справи, на час розгляду в суді першої інстанції, відсутні договори, на які посилається позивачка в своєму позові, тому не можливо було встановити осіб, які були продавцями 16,5/100 та 5,5/100 частин спірного будинку.

З наданих до суду апеляційної інстанції договорів купівлі-продажу від 06.05.1987 року та 31.12.1999 року вбачається, щ продавцями були відповідно ОСОБА_15 та ОСОБА_16

Оскільки у разі визнання спірних договорів удаваними, як було вирішено судом першої інстанції, зачіпаються права продавців за даними договорами, суд повинен був залучити вказаних осіб до участі у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦК УРСР, яка діяла на момент укладення договорів, якщо угода, укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 04.08.2001, "Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобов'язання, що виникають з угод), якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір відповідно до статей 58, 60 ЦК визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Зокрема, за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу автомобіль насправді був куплений не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд відповідно до ст. 58 ЦК може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти був куплений автомобіль.

Договір купівлі-продажу, вчинений особою, яка користувалась пільгами щодо купівлі, за кошти іншої особи і для неї, за позовом останньої може бути відповідно до ст. 58 ЦК визнаний недійсним у частині, що стосується покупця, з одночасним визнанням, що покупцем за цим договором є особа, за кошти якої і для якої фактично відбулась купівля.

З наведеного вбачається, що позивач у справі про визнання договору недійсним в частині, що стосується покупця, повинен довести, що майно за договором купівлі-продажу було придбане саме за його кошти.

В матеріалах справи відсутні відповідні докази придбання частин спірного будинку за спільні кошти позивачки та відповідачки, тому відсутні підстави для визнання недійсними частин договорів щодо покупця.

Крім того, визнаючи договори в частині покупця удаваними, суд першої інстанції не вказав хто саме є належним покупцем за спірними договорами купівлі-продажу.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо задоволення позову та визнання договорів купівлі-продажу в частині покупця удаваними.

Не підлягають задоволенню також і позовні вимоги про визнання за ОСОБА_7 права власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1, придбаного за договорами купівлі-продажу від 06.05.1987 року та 31.12.1999 року, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Судом першої інстанції не було визначено, яку частину вказаного будинку було придбано за вказаними договорами та на яку його частину претендувала позивачка.

Колегія суддів також вважає помилковими посилання суду першої інстанції на те, що строк позовної давності позивачкою пропущено не було, оскільки фактично її було позбавлено права власності на житло рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23.10.2013 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_12 про визнання права власності на частину будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Так, позивачкою у позовній заяві та під час розгляду справи в суді першої інстанції зазначалось, що вона сама знайшла продавців частин спірного будинку та просила відповідачку укласти договір купівлі-продажу із ними.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, на час укладення спірних договорів позивачка знала, що вона не набуває права власності на частину будинку за даними договорами, тому з цього часу і потрібно рахувати початок перебігу строку позовної давності.

З рішення Уманського міськрайонного суду від 12.08.2013 року (а.с.42 зворот) вбачається, що про порушення свого права власності позивач дізналася в 2010 році. Крім того, з рішення апеляційного суду Черкаської області від 23..10.2013 року (а.с.45-47) вбачається, що саме позивачка ОСОБА_7 звернулась до суду із позовом про визнання права власності на частину будинку. Даний факт підтверджує, що ОСОБА_7 знала про порушення свого права до звернення до суду із вказаним позовом.

Однак, відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, оскільки колегія суддів приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову по суті заявлених вимог, наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають.

Апелянтом в апеляційній скарзі також зазначається, що нею було подано зауваження на журнал судового засідання від 28.01.2015 року, які ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2015 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку подання таких зауважень.

Однак, апелянт фактично не заперечує проти постановлення ухвали суду першої інстанції від 13 лютого 2015 року, в апеляційному порядку зазначену ухвалу не оскаржує, а тому у колегії суддів відсутні підстави для її перегляду.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_12 задовольняє, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_12 - задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_12 про визнання договорів удаваними - скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_12 про визнання договорів удаваними - відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :