КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/5690/14-ц
Провадження № 2/488/531/15 р.
29.01.2015 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої по справі судді - Циганок В.Г.,
при секретарі судового засідання Спільної Ю.В.,
за участю позивача- Фат'янова А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства „Миколаївський суднобудівний завод „Океан про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексації заробітної плати та моральної шкоди, -
Відповідач свого представника в судове засідання не направив, був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції. Із заявою про розгляд справи в їх відсутність не зверталися. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача, дослідивши наявні докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01 жовтня 2001 року знаходився з відповідачем у трудових правовідносинах.
Наказом № 668/к від 04.02.2014р. позивач звільнений з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства з 04 лютого 2014 року.
У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, установи, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений законом термін виплатити неоспорювані суми.
У відповідності до норм ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення, або наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для суду застосування відповідальності, передбаченою нормами ст. 117 КЗпП України.
Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата для зазначеного випадку обчислюється з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
При звільненні за п.1 ст.40 КзпП України відповідно до ст.44 КзпП України виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Середньомісячний заробіток для вихідної допомоги обчислюється також виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи.
Оскільки відповідачем на вимогу суду не були представлені довідки щодо середнього заробітку звільненого працівника, суд виходить з тих даних, які надані та обчислені позивачем.
Таким чином, з урахуванням заробітної плати за грудень 2013 року та січень 2014 року і кількості робочих днів за ці місяці середньоденний заробіток становить 1157,81 гривні, який суд застосовує для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Отже, з урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем розрахунку протягом 172 робочих днів (з 04.02.2014р. до 14.10.2014 р.) сума середнього заробітку за цей час складає 1157,81 грн. х 172 дн. = 199143,32 гривень. Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача без утримання податків та обовязкових зборів, нарахування та перерахування до бюджету яких є обов'язком роботодавця.
Як визначено у ч. 5 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення- це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ч. 1ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України, і який не має разового характеру.
Аналогічне положення закріплене у п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078.
Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р. за № 114/8713.
Таким чином, оскільки індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою, то у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Крім того, суд вважає частково обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування заподіяної порушенням його трудових прав на оплату праці моральної шкоди, що передбачено ст.237-1 КЗпП України. З урахуванням характеру страждань позивача, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках, мотивів дій відповідача та обставин вчинення допущених порушень суд вважає, що достатньою грошовою компенсацією моральною шкоди є сума у розмірі 500 гривень.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, в сумі 2116,02 гривень за позовні вимоги майнового характеру та 243,60 гривень за вимоги про стягнення моральної шкоди, а всього 2359,62 грн.
Керуючись ст.ст.10, 11, 28, 29, 57-60, 158, 209, 214-215, 224-226 ЦПК України суд,
Позовну заяву ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства „Миколаївський суднобудівний завод „Океан про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексації заробітної плати та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Миколаївський суднобудівний завод „Океан на користь державного бюджету судовий збір в сумі 2359,62 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який ухвалив рішення за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. Позивачем рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги до суду протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Суддя В. Г. Циганок