Справа № 478/2311/14-ц
пров. № 2/478/53/2015
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

11.02.2015 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В с т а н о в и в:

09.12.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якій посилаючись на те, що 14.02.2003 року добросовісно заволодів житловим будинком №56, розташованим по вул. 3 Вирішальна в смт. Казанка і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, просив визнати за ним право власності на житловий будинок за №56, розташований по вул. 3 Вирішальна в смт. Казанка Миколаївської області за набувальною давністю.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги і пояснила, що 14.02.2003 року ОСОБА_2 за домовленістю з власником житлового будинку ОСОБА_4, придбав у останньої житловий будинок №56, розташований по вул. 3 Вирішальна в смт. Казанка за 4000 грн., але нотаріально договір купівлі-продажу житлового будинку оформлений не був. Посилаючись на те, що власник спірного будинку ОСОБА_4 померла 04.03.2003 року, жоден із спадкоємців після смерті останньої спадщину не прийняв, просила задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 селищна рада явку свого представника в судове засідання не забезпечила.

Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Отже, за змістом цієї норми необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Диспозиція зазначеної норми не містить визначення поняття «добросовісність», проте в контексті статті 344 ЦК поняття добросовісності в деякій мірі виходить за межі поняття правомірності (частина 2 статті 328 ЦК) або загальних правил добросовісності, як принципу цивільного права та презумпції поведінки особи ( статті 3,12 ЦК), а також умов добросовісності набуття за змістом статті 388 ЦК.

Системний аналіз умов набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК у порівнянні з умовами набуття права власності у іншій спосіб (наприклад, за договором, за іншим правочином або на безхазяйне майно, відумерлу спадщину тощо) дає підстави вважати, що позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. У володільця немає іншої правової підстави володіти майном, в тому числі і за договором. Відсутні інші правовідносини між ним та зацікавленими особами, в тому числі і щодо безхазяйного майна або відумерлої спадщини, стосовно якої не було вчинено дій по переходу її у власність територіальної громади (розділ 6 «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ». Верховний суд України. 2013). Всі ці обставини мають правове значення саме на момент заволодіння майном.

Матеріалами справи встановлено, що власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташований по вул. 3 Вирішальна, 56 в смт. Казанка являється ОСОБА_4.

Відповідно до розписки від 14 лютого 2003 року ОСОБА_4 продала ОСОБА_2 за 4000 грн. житловий будинок №56, розташований по вул. 3 Вирішальна в смт. Казанка, який належав їй на праві приватної власності.

Згідно свідоцтва про смерть (копії ) серії І-ФП №159094 ОСОБА_4 померла 04 березня 2003 року.

Відповідно до інформації ОСОБА_3 державної нотаріальної контори від 28.01.2015 року спадкова справа після смерті ОСОБА_4, яка померла 04 березня 2003 року в ОСОБА_3 державній нотаріальній конторі не заводилась, постанова у вчинені нотаріальної дії не виносилась, відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину не надавалась.

Встановлені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_2 поселився у житловий будинок на підставі домовленості (угоди) з громадянкою ОСОБА_4 Договір купівлі-продажу нерухомого майна з дотриманням вимог закону щодо такого виду правочинів сторони не укладали. Отже, відсутній критерій, визначений статтею 344 ЦК - «заволодіння майном». Крім того, володіння житловим будинком позивачем не можна вважати добросовісним в розумінні вимог частини 1 ст. 344 ЦК України.

Посилання позивача на розписку про купівлю спірного будинку, як доказ добросовісного заволодіння цим майном, не може бути належною підставою для визнання права власності за правилами ст. 344 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить висновку щодо необґрунтованості заявлених вимог позивача ОСОБА_2, тому відмовляє в задоволеннійогої позову.

До того ж, позивачем пред'явлено вказаний позов до ОСОБА_3 селищної ради Миколаївської області, яка не може вважатись належним відповідачем у спорі щодо нерухомого майна, яке входило до складу спадщини відкритої в 2003 році, але яка не була неприйнята жодним із спадкоємців.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у звязку з розглядом справи, віднести на його рахунок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідач, який не був присутнім у судовому засіданні може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя