У Х В А Л А

3 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації у Вінницькій області про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності,

встановила:

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу від 3 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_5 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі № 2746 - недійсним. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1, загальною площею 156,5 кв.м. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ земельної ділянки площею 0,0822 га, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1644 га, розташовану в АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26 березня 2015 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове про відмову у позові.

Ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 квітня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 26 березня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2015 року та залишити без змін рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29 грудня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 203, 215, 224 ЦК України, статті 17 Закону України «Про охорону дитинства».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що на момент укладання оспорюваного договору купівлі-продажу, було чинним рішення органу опіки та піклування Медвеже - Вушківської сільської ради від 22 листопада 2007 року, яким був наданий необхідний дозвіл на продаж майна неповнолітнього ОСОБА_4 Окрім того, 4 квітня 2014 року Апеляційним судом Вінницької області винесено рішення, яким скасовано рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2014 року та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи орган опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації, ПАТ «Кредитпромбанк» про визнання недійсними договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки - відмовлено. 23 липня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ дане рішення Апеляційного суду Вінницької області залишено без змін, а тому вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності з підстав визначених частинами першою, другою, шостою статті 203 ЦПК України, були предметом розгляду та оцінки судом і щодо них ухвалено рішення про відмову у позові, яке набуло законної сили.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2013 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що районним судом вірно встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що померла ОСОБА_11, яка діяла від імені малолітньої ОСОБА_6 без законних підстав відчужила за відплатним договором спірну квартиру, належну на праві власності малолітній ОСОБА_11 добросовісному набувачу ОСОБА_7 без відома органу опіки та піклування та відома власника цього майна малолітньої ОСОБА_6 на підставі підробленого рішення виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 травня 2014 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що висновок апеляційного суду, що ОСОБА_7 не могла звертатися з позовом до суду не грунтується на законі, оскільки відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, наведеними у пункті 5 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, а ОСОБА_7, як співвласник квартири, є стороною договору іпотеки;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що згідно до пунктів 10 та 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету України від 22 червня 2011 року3 № 703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про визнання договору купівлі-продажу квартири нікчемним не є таким рішенням і без зазначення у рішенні суду про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру не можна вважати таким, що відбувся реальний захист права власності позивачки;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, права власності або права користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органі опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації у Вінницькій області про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук