Провадження № 22-ц/773/558/15 Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Здрилюк О.І., Стрільчука В.А.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю представника позивача Лігерка О.Ф.,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк (далі - ПАТ КБ) "Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ПАТ КБ "Надра" звернулося в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра", правонаступником якого по всіх правах і обов'язках виступає ПАТ КБ "Надра", та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії, за яким банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 49500 доларів США зі сплатою 14,4 % річних з кінцевим терміном погашення 16 січня 2016 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 пред'явив зустрічний позов до ПАТ КБ "Надра" про захист прав споживачів, розірвання договору про відкриття кредитної лінії №6М/2008/840-МКЛ/735 від 18 січня 2008 року, та іпотечного договору від 18 січня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В.В., який просив прийняти до спільного розгляду з первісним.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ПАТ КБ "Надра" відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати цю ухвалу та постановити нову про прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також про постановлення окремих ухвал та скерування їх до компетентних органів.

Перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про недоцільність спільного розгляду даних позовів з огляду на те, що позовна заява подана з порушенням ст.ст. 119, 120 ЦПК України, що ускладнює розгляд справи, тягне за собою порушення строку.

Висновок суду про недоцільність спільного розгляду справ є вірним, однак, з підставою, що слугувала для такого висновку, колегія суддів погодитися не може.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 124 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням правил пред'явлення позову, повинна відповідати вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених ч. 1 цієї статті, застосовується положення ст. 121 цього Кодексу, тобто, вона залишається без руху.

Отже, невідповідність зустрічної позовної заяви вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України не може слугувати підставою для відмови у прийнятті до сумісного розгляду з первісним зустрічної позовної заяви.

Також, не відповідає обставинам справи вказаний в ухвалі висновок про те, що пред'явлення зустрічного позову потягне за собою порушення строку розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що провадження у цій справі відкрито 29.12.2014 року, судове засідання, у якому постановлена оскаржена ухвала, відбувалося 05. 02.2015 року, тобто, до спливу встановленого ч. 1 ст. 157 ЦПК України 2-х місячного строку (до 28.02.2015 року) залишалося достатньо часу.

Разом з тим, виходячи зі змісту позовних вимог, заявлених у зустрічному позові, питання доцільності сумісного розгляду зустрічного позову, а відтак, і питання його прийняття, у даному випадку залежить від того, чи можуть зараховуватися вимоги за позовами або чи задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Оскільки предметом позову за первісними вимогами є вимога стягнення кредитної заборгованості, а предметом зустрічного позову - розірвання кредитного та іпотечного договорів, вимоги за цими позовами зараховуватись не можуть.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору у судовому порядку зобов'язання змінюються або припиняються з моменту набрання рішенням про розірвання договору законної сили.

Із змісту позовної заяви вбачається, що банком заявлена вимога про стягнення заборгованості, вирахуваної станом на 08.12.2014 року, тобто, задовго до дати звернення з зустрічною позовною заявою. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 653 ЦК України, задоволення зустрічного позову не виключає можливості задоволення первісного позову.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав про недоцільність сумісного розгляду зустрічного позову з первісним та відмовив у його прийнятті.

Щодо покликань апелянта про порушення і незастосування положень Закону України "Про статус суддів", Кодексу професійної етики судді, застосування Закону України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні", постановлення окремої ухвали на підставі ст.ст. 211, 320 ЦПК України та скерування її до відома компетентних органів, слід вказати таке.

Під час розгляду справи представником апелянта не доведено про вчинення суддею Кирилюк В.Ф. дій, які свідчать про порушення присяги, навмисне перевищення повноважень, порушення конституційних прав ОСОБА_2

Допущена під час постановлення оскарженої ухвали помилка у застосуванні норм процесуального права при формулюванні мотивувальної частини, на думку колегії суддів, не є достатньою підставою для постановлення окремої ухвали в порядку ст.ст. 211, 320 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються незгоди апелянта з ухваленим рішенням суду і не спростовують оскарженої ухвали.

У зв'язку з наведеним, а також, враховуючи ту обставину, що на даний час за наслідками розгляду первісного позову судом першої інстанції постановлене рішення, колегія суддів приходить до висновку що ухвалу суду першої інстанції слід змінити, виключивши з мотивувальної частини речення, що міститься у абзаці сьомому.

В решті ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2015 року в даній справі змінити. Виключити з мотивувальної частини речення, що міститься в сьомому абзаці цієї ухвали.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: