Справа № 159/1748/15-ц
Провадження № 2/159/592/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 05 травня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді Миронюка М.Г.

з участю секретаря Посполітак Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської Ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 міської Ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Свою вимогу позивачка обґрунтувала тим, що вона, ОСОБА_1, її чоловік, ОСОБА_3 та син ОСОБА_4, проживали в квартирі № 8, що знаходиться в багатоквартирному бу динку №104 по вул. Незалежності в м. Ковелі, з 1978 року.

Син ОСОБА_5 був інвалідом І групи з дитинства. Вона працювала, доглядала сина та доглядала свою матір, яка була також інвалідом І групи. В 1981 році їй на допомогу з Росії приїхала тітка, сестра її батька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Тітка жила одиноко, чоловіка та дітей у неї не було, на час приїзду вона вже була на пенсії. Оскільки тітка постійно проживала з її сім'єю, з 05 березня 1982 року , вони зареєстрували її по місцю проживання . ОСОБА_6 прожила в м. Ковелі до вересня 2001 року.

В 1996 році вона з чоловіком вирішили приватизувати квартиру. Оскільки ОСОБА_6 була заре єстрована в квартирі та за паспортом була громадянкою України, вона автоматично увійшла до кола співвласників житла.

Згідно з розпорядженням органу приватизації №2256 від 01.07.1996р. квартира АДРЕСА_1 була передана в приватну спільну власність в рівних частках гро мадянам ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 ну Анатолійовичу, ОСОБА_6. Право приватної власності за ними зареєст роване 08.07.1996 року в КП Волинське обласне бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №10691.

Оформленням документів займався її чоловік і те, що частка в квартирі належить тітці, вона до недавнього часу не знала.

У вересні 2001 року ОСОБА_6 виїхала в Росію, а 15 листопада 2001 року, померла. Свідоцтво про смерть І-ЖК №621615, видане 25.06.2014 р. відділом ЗАГС адміністрації Краснослободського району Республіки Мордовія, Росія..

21.12.2004 року помер її син ОСОБА_7, а 09.12.2013 року помер її чоловік ОСОБА_8.

Після смерті чоловіка вона звернулася до нотаріуса з наміром оформити спадщину. 26.09.2014р. державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальноїконтори ОСОБА_9 їй було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина ОСОБА_5. Спадкове майно складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_2. Свідоцтво зареєстроване в ре єстрі за №1-886, спадкова справа №365/2014р.

Того ж дня ій було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, спад кове майно 3/8 частина квартири АДРЕСА_3. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №1-885, спадкова справа №364/2014р.

Тобто, вона успадкувала після смерті чоловіка та сина їхні частки у праві спільної власності на квартиру.

Як виявилося при оформленні спадщини, частка нашої квартири також належала ОСОБА_6. Заповіт на випадок смерті вона не залишила. Ніхто з можливих спадкоємців не звертався з заявою про прийняття спадщини, фактично з родичів залишилась тільки вона. Спадкоємців першої та другої черги за законом немає. ОСОБА_10, який був батьком позивачки був єдиним рідним братом ОСОБА_6 та помер 16.10.1985 року. Відповідачка не може оформити спадкових прав, оскільки не входить до кола спадкоємців за ЦК України1963р.

Після смерті ОСОБА_6, з 15.11.2001р. до теперішнього часу, вона правомірно, відкрито, безперервно володіє та користується частиною спірної квартири для проживання, несе всі витрати по її утриман ню. Ці обставини підтверджуються відомостями з будинкової книги, паспорта, квитанціями про оплату.

За приписами ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і протягом десяти років продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, набуває права власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правила цієї статті поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто визнання права власності за набувальною давністю не може мати місця раніше 01.01.2001 р.

Позивачка просить визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 за набувальною давністю, що належала ОСОБА_6, та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 подала заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, і що позов вона підтримує повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської Ради в судове засідання не зявився, від міського голови надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника ОСОБА_2 міської Ради і при виненесенні рішення врахувати матеріали інвентаризаційної справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської Ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні згідно свідоцтва про право власності на житло від 1.07.1996 року ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6 являлись співвласниками квартири АДРЕСА_3..

21.12.2004 року помер син позивачки ОСОБА_4, а 09.12.2013 року помер її чоловік ОСОБА_3.

Дані обставини стверджуються свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно від 21.12.2004 року та 10.12.2013 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2014 року ОСОБА_1 успадкувала після смерті сина ОСОБА_4 1/2 частину спадщини, що складається із 1/4 частини квартири АДРЕСА_4.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2014 року ОСОБА_1 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_3 3/8 частин квартири АДРЕСА_5.

Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_11, вона народилась 15.02.1942 року і її батьками були ОСОБА_10 і ОСОБА_12.

Із ксерокопії паспорта серії 111 ЖК № 651416 вбачається, що останнє місце реєстрації ОСОБА_6 є квартира АДРЕСА_6. За вказаним адресом ОСОБА_11була зареєстрована з 05.02.1982 року.

Із свідоцтва про смерть від 23.06.1922 року вбачається , що ОСОБА_6 померла 15.11.2001 року с. Пєсочная Лосєвка Краснослободського району Республіки Мордовія.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач подала докази про набуття нею права власності за набувальною давністю на 1/4 частини квартири АДРЕСА_4, що належала ОСОБА_6, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, сплачувала комунальні платежі, а відповідач не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна,а отже визнання права власності за набувальною давністю не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської Ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачкою.

На підставі ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України та керуючись ст.ст. 7, 10, 15, 16, 60, 61, 213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської Ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_7, що належала ОСОБА_13, яка померла 15.11.2001 року, за набувальною давністю та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_14