Справа № 344/9969/14-ц
Провадження № 2/344/417/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Мистецького обєднання «Елегія», третя особа Івано-Франківська обласна рада, про скасування наказу про звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Мистецького об'єднання (надалі МО) «Елегія» з вимогами про скасування наказу № 7 від 04 вересня 2008 року про звільнення працівників Мистецького об'єднання «Елегія», як незаконного, зобов'язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі з 01 грудня 2006 року у розмірі 108 402,00 грн., зобов'язання провести індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з моменту невиплат по даний час та стягнення моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що його було звільнено з роботи в МО «Елегія» наказом № 7 від 04 вересня 2008 року, у зв'язку з введенням процедури ліквідації. Оскільки ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області 20 вересня 2012 року, яка набрала законної сили провадження у справі № Б-21/282 про банкрутство Мистецького об'єднання «Елегія» припинено, то і наказ про звільнення підлягає скасуванню. Крім цього, вказує на те, що відповідачем з грудня 2006 року не виплачувалася зарплата, бюджетне фінансування обласною радою було припинене з грудня 2006 року.

Ухвалою суду від 02.09.2014р. до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог Івано-Франківську обласну раду.

30.10.2014 року позивач збільшив позовні вимоги уточнивши зобовязання по виплаті заборгованості із заробітної плати по день винесення рішення суду в даній справі.

Позивач та представник позивача вимоги позовної заяви підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судові засідання не зявилася, належним чином повідомлений про судові засідання.

Представник третьої особи обласної ради вимоги позову заперечив, вважає їх необґрунтованими, звернувши увагу суду на позовну давність по зверненню до суду, в подальшому в судові засідання не зявився.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовуслід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що МО «Елегія» було засноване Івано-Франківською обласною радою, згідно рішення від 18.12.2001 року №595-24/2001, МО є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області і перебуває в управлінні обласної ради, призначено директором МО ОСОБА_3 по контракту терміном на 5 років (а.с.10). ОСОБА_4 приймання-передачі від 15.07.2008р. директор МО ОСОБА_3 передала ліквідатору ОСОБА_5 всю наявну документацію обєднання «Елегія», особові справи працівників, 17 трудових книжок працівників (в переліку цих працівників, позивач відсутній, так як трудова книжка позивача не зберігалась МО, оскільки він працював по сумісництву), печатки, штампи тощо.

Відповідно до Статуту МО (а.с.11-16), основою МО «Елегія» є учасники народного молодіжного хорового колективу «Елегія», що утворився в 1993 році (п.1.4), вищим органом управління є засновник (обласна рада), до компетенції якого входить в т.ч. вирішення питання про припинення діяльності МО «Елегія» (п.2.4), працівники беруть участь в діяльності на підставі трудового договору (п.3.2), директор МО здійснює оперативне управління майном і коштами, розробляє штатний розпис в межах бюджету МО, приймає на роботу працівників згідно штатного розпису (п.3.3).

Отже, працівників МО «Елегія» приймала та мала б звільняти з роботи директор згідно установчих документів МО.

Позивач був прийнятий на роботу в МО «Елегія» як концертмейстер мідної духової групи симфонічного оркестру на 0.5 ставки (по сумісництву) з 10.01.2001 року (а.с.14). Окрім того, судом в процесі розгляду даної цивільної справи оглянуто іншу справу №2-227/09 в матеріалах якої є наявна копія трудової книжки (до матеріалів даної цивільної справи на вимогу суду надати копію трудової книжки чи інший доказ прийняття на роботу в МО «Елегія» позивач не надав), з якої вбачається що ОСОБА_2 на момент створення в 2001 році МО «Елегія» працював викладачем класу музичного училища Січинського, а з 2002 року по даний час викладачем відділу цього ж училища.

З штатного розпису на 2006 рік вбачається наявність штатних одиниць відповідача 63, в т.ч. концертмейстер 6 шт.од. та концертмейстер оркестру 2 шт.од., з посадовим окладом 350 грн. та 360грн. відповідно (а.с.23).

У звязку із збільшенням розміру заробітної плати в 2006 році (на грудень 2006 року мінімальна зарплата становила 400 грн.), додаткове виділення коштів засновником мистецького обєднання - облрадою не було здійснено, а тому з грудня 2006 року утворилась заборгованість із виплати заробітної плати працівникам, що доводиться сторонами та підтверджено матеріалами справи (а.с.24,28-30,46-47).

Рішенням засновника - Івано-Франківської обласної ради від 20.02.2007 року №236-9/2007 було ліквідовано МО «Елегія», затверджено склад ліквідаційної комісії (а.с.26).

24.12.2007 року МО «Елегія» звернулось до господарського суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство.

Протоколом засідання ліквідаційної комісії обласної ради з ліквідації МО «Елегія» від 11.10.2007 року №5 погоджено визнання суми боргу із заробітної плати станом на 03.05.2007 року, оскільки як зазначено протоколом працівники обєднання, згідно рішення обласної ради, попереджені про звільнення, а також доручено ОСОБА_3 забезпечити упорядкування трудових відносин з працівниками МО (а.с.32 зв.).

Однак, як встановлено судом під час розгляду даного цивільного спору, директор МО не приймала жодних наказів на упорядкування трудових відносин з працівниками (в т.ч. трудовий договір з січня 2002 року з позивачем був строковий на 5 років - до січня 2007 року, однак в подальшому директор МО «Елегія» не вчиняла жодних дій щодо укладення нового строкового трудового договору чи призначення наказом на безстрокові трудові відносини) за дорученням ліквідаційної комісії обласної ради з ліквідації МО «Елегія» та рішення засновника про ліквідацію МО (як вже зазначалось вище передано всю документацію директором ОСОБА_3 ліквідатору було проведено тільки 15.07.2008р., згідно ОСОБА_4 приймання-передачі).

Як підтверджується матеріалами справи, у зв'язку з введенням процедури ліквідації мистецького об'єднання «Елегія» (постанова господарського суду Івано-Франківської області по справі №Б-21/282 від 27.02.2008 року), наказом ліквідатора №7 від 04.09.2008 року працівників, в т.ч. ОСОБА_2 було звільнено з роботи з мистецького об'єднання «Елегія» (а.с.35-36). Однак, в наказі відсутні підписи працівників про ознайомлення з даним наказом, в т.ч. позивача, що не спростовано іншими доказами, що є порушенням вимог трудового законодавства, про що зазначатиметься нижче.

20.09.2012 року ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області провадження у справі №Б-21/282 про банкрутство мистецького об'єднання «Елегія» припинено, затверджено звіт та ліквідаційний баланс МО, ліквідовано юридичну особу, визнано погашеними вимоги не задоволені за недостатністю майна боржника. При цьому, як зазначено звітом ліквідатора, до нього також були подані і вимоги 84 працівників про виплату заборгованої заробітної плати (а.с.33-34).

На ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області у справі №Б-21/282 від 20.09.2012 року було подано апеляційну скаргу та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.04.2013 року ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 20.09.2012 року скасовано, а провадження у справі про банкрутство МО «Елегія» припинене (а.с.37-41).

Виходячи з даних, що містяться у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про припинення організації - мистецьке об'єднання «Елегія» станом на 04.03.2014 року відсутні, однак зазначено, що з 30.03.2007 року юридична особа в стані припинення за рішенням засновників, що підтверджується відповідними письмовими доказами в матеріалах справи (а.с.44-45).

Як слідує з вимог ст.. 40, 47, 49-2, 233 КЗпП України (станом на час винесення наказу про звільнення) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках в т.ч. змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, видаючи наказ на звільнення позивача ліквідатором не було дотримано вимог про попередження звільнення з ініціативи власника за 2 місяці, ознайомлення з наказом про звільнення, не проведено було повний розрахунок із працівником.

Щодо видачі трудової книжки, то дана норма не поширюється на дані правовідносини, оскільки позивач працювала у відповідача по сумісництву і трудова книжка у МО «Елегія» на працівника ОСОБА_6 не зберігалась.

Однак, позивачу було відомо про його звільнення ще в 2007 році (з пояснень самого позивача), коли саме не пригадує. Як зазначено вище, судом оглянуто цивільну справу №2-227/09 за позовом ОСОБА_2 до ліквідаційної комісії МО «Елегія» замінено відповідача на арбітражного керуючого ОСОБА_5Б.) про стягнення заробітної плати та компенсації за неї, поданого до суду 22.05.2008 року, за наслідком розгляду якого прийнято рішення Івано-Франківського міського суду від 04.02.2009 року про задоволення позовних вимог, стягнення заробітної плати за період з 01.12.2006 року по 31.12.2007р. в сумі 4400 грн. (відповідно до довідки б/н в матеріалах цив.справи №2-227/09 від 25.02.2008 року №142, що аналогічна довідці в матеріалах справи що розглядаться а.с.47) та компенсації в сумі 914.2грн. Судом при розгляді тієї справи було також встановлено, що ОСОБА_2 працював у МО «Елегія» до 31.12.2007 року, з пояснень самого позивача. Виконавчий лист за даним рішенням суду від 04.02.2009 року, було видано позивачу берла дину Л.П. 03.03.2009р.

А тому, суд прийшов до обгрунтованого висновку про неправомірність звільнення позивача з роботи, і як наслідок видача наказ №7 від 04.09.2008 року, в частині звільнення позивача, однак позивачу було відомо про винесення оспорюваного наказу, до суду з вимогами про його скасування не звертався у встановлений КЗпП України місячний строк (ст..233), щодо поновлення такого строку з обґрунтуванням причин поновлення не звертався до суду, а в запереченні третьої особи звернуто увагу на пропуск позивачем без поважних причин процесуального строку звернення до суду.

Органами ДВС повідомлено, що виконавчі провадження стосовно стягнення з МО «Елегія» чи ліквідаційної комісії на користь деяких працівників МО «Елегія», в т.ч. ОСОБА_2 на виконанні у органі ДВС перебували (а.с.95-97).

Обгрунтування нарахованої позивачем суми заборгованості з 01.12.2006 року 108 402,00 грн., не подано позивачем чи його представником до матеріалів справи, однак як судом самостійно вирахувано ця сума складається з мінімальної заробітної плати на час звернення до суду з позовом 1218 грн. (а не з врахуванням зміни кожного розміру такої мінімальної з/п за вищезгаданий період починаючи з 400 грн. за грудень 2006 року) множенням на 88 календарних місяців (з грудня 2006 року по березень 2014 року включно), при цьому як за повну ставку, а не 0.5 ставки.

Оплата праці по сумісництву регулюються наступним.Разом з тим, як вже встановлено і зазначено вище, позивач працював у відповідача по сумісництву.

Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України працiвники, якi працюють за сумiсництвом, одержують заробiтну плату за фактично виконану роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, діяльність Мистецького об'єднання «Елегія» фактично було припинено з початку 2008 року, оскільки рішенням засновника - Івано-Франківської ОДА від 20.02.2007 року розпочато процедуру ліквідації, а у лютому 2008 року постановою Господарського суду Івано-Франківської області (в послідуючому скасованою та все одно провадження у справі про банкрутство припинене апеляційною інстанцією як і першою) Мистецьке об'єднання «Елегія» було визнано банкрутом.

Документальним підтвердженням боргу по зарплаті перед позивачем є довідка Мистецького об'єднання «Елегія» б/н (від 25.02.2008 року), про яку зазначалось вище, з якої вбачається, що заборгованість по зарплаті перед позивачем утворилася за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року. Інших даних про проведену фактичну роботу позивача у Мистецькому об'єднанні «Елегія» з січня 2008 року та нараховані, однак не виплачені суми, в матеріалах справи немає.

Зважаючи на це сума заборгованості 4400 грн. (без відрахувань) вже стягнута рішенням суду, як і відповідна сума компенсації.

Вирішуючи та розглядаючи питання в частині вимог позивача про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримання розрахунку, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як ствердив суду позивач, та вбачається з матеріалів справи, з часу заснування МО і по 2006 рік фінансова підтримка його діяльності проводилася виключно за рахунок коштів обласного бюджету, однак з 2007 року така була припинена. Самостійно концертної діяльності колектив не проводив, фінансування з інших джерел не отримував. Зазначена обставина підтверджується також рядом наявних у справі документів.

Зважаючи на це, підставою відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є вина роботодавця, а такої судом не встановлено, тобто МО "Елегія" ніяким чином не могла уникнути проблем з виплатою заробітної плати, оскільки обласна рада повністю припинила фінансування об'єднання та вирішила його ліквідувати, то правових підстав здійснювати нарахування та стягувати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд не вбачає.

Щодо моральної шкоди, то слід зазначити таке.

ОСОБА_4 з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з душевними стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї самої. ОСОБА_4 з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Однак, позивач не довів спричинення йому моральної шкоди діями відповідача.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України. Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснює, що відповідно до ст. 237 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивачем не доведено суду з врахуванням, що він працював у відповідача за сумісництвом, моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А тому, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, завдану йому діями відповідача, яку оцінює в 30 000 грн., також не є доведеними та не обгрунтовані.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Розглянувши справу в межах заявленого позову суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

На підставі вищенаведеного та ст.ст. 40, 47, 49-2, 95, 102-1, 116, 117, 233, 2371 КЗпП України, керуючись ст. 10,11, 60, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Мистецького обєднання «Елегія», третя особа Івано-Франківська обласна рада, про скасування наказу про звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 30 квітня 2015 року.

Суддя: Польська М.В.