Справа № 727/260/15-ц
Провадження № 2/727/401/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Чебуришкіній Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» про стягнення коштів, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що 05 грудня 2013 року між ним та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» в особі начальника Чернівецького відділення № 1 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» був укладений договір № 2630/125/251098 про банківський строковий вклад «Надійні заощадження» (депозит) у доларах США строком з 05.12.2013 року по 10.12.2014 року із виплатою 8,50 процентів річних. Відповідно до умов договору відповідач прийняв на депозитний рахунок № НОМЕР_1 кошти в сумі 10500 доларів США на умовах договору.

Для своєчасного повернення суми депозитного вкладу із нарахованими процентами позивач 14 листопада 2014 року звернувся до Голови правління ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» з проханням забезпечити готівку в касі банку валютних коштів в сумі депозиту 10500 доларів США і нарахованих відсотків 563,66 доларів США. 27 листопада 2014 року позивачем повторно направлена письмова заява Голові правління ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» в якій він просив по закінченню строку дії депозитного договору повернути суму вкладу депозитного договору № 2630/125/251098 в розмірі 10500 доларів США та відсотків 563,66 доларів США. 02 грудня 2014 року позивач звернувся до Голови правління ПАТ КБ «Фінансова ініціатива»з вимогою про повернення вкладу у строки визначені умовами договору і копія даної вимоги була направлена Голові Правління Національного банку України з проханням зобов'язати Чернівецьке відділення № 1 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» виплатити валютні кошти в сумі 10500 доларів США та проценти в сумі 563,66 доларів США. Відповідно до виписки банку від 16.01.2015 року позивачу було повернуто 29 грудня 2014 року відсотки 50 доларів США. 12 лютого 2015 року та 20 лютого 2015 року позивач отримав по 50 доларів США із каси банку.

Враховуючи наведене та з урахуванням усіх уточнень просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за строковим договором банківського вкладу № 2630/125/251098 від 05 грудня 2013 року в сумі 10685 доларів США 87 центів; 8,5% річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору в розмірі 237 доларів США 11 центів; три процента річних від простроченої суми після закінчення строку договору 83 доларів США 85 центів; пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення 43 долара США 84 цента; грошову компенсацію за моральну шкоду в розмірі трьохкратного прожиткового мінімуму для працездатної особи 1218,00 х 3 = 3654грн. 00коп.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився повторно, про день і час розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку. Надіслав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 05 грудня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» був укладений договір № 2630/125/251098 про банківський строковий вклад «Надійні заощадження» (депозит) у доларах США строком з 05.12.2013 року по 10 грудня 2014 року із виплатою 8,50 процентів річних. Відповідно до умов договору відповідач прийняв на депозитний рахунок № НОМЕР_1 кошти в сумі 10500,00 доларів США на умовах договору, що підтверджується квитанцією на внесення готівки № 4866 від 05 грудня 2013 року (а.с. 4-6).

Пунктами 6.2 договору визначено, що договір припиняє свою дію з моменту виплати банком вкладнику повної суми вкладу і нарахованих процентів.

14 листопада 2014 року позивач звернувся до банку з письмовою заявою про забезпечення готівки для повернення депозиту та нарахованих відсотків (а.с. 7), 27 листопада 2014 року ОСОБА_1 повторно звернувся до банку з такою вимогою. В подальшому (а.с. 8), 02 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до голови правління ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», а копія вимоги була направлена голові правління Національного банку України Гонтаревій В.А. з проханням зобов'язати Чернівецьке відділення №1 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» виплатити валютні кошти (а.с. 9), проте вказану вимогу банк не виконав.

Згідно з випискою по особовим рахункам ( а.с. 26 ) кошти в сумі 10500 доларів США відповідно до вимог договору були перераховані на поточний рахунок позивача. Але разом з тим відсотки за користування коштами банком позивачу повністю не були виплачені і не перераховані на його поточний рахунок.

Також судом встановлено, що відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) не може вважатись виконаним з моменту перерахування вкладу вкладнику на його поточний рахунок оскільки він не отримав реальну можливість отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд, зокрема отримати кошти в банкоматі, або в касі банку. Позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу отримання в касі банку коштів, але йому було виплачено незначну їх частину, а подальшому йому взагалі нічого не виплачувалось і відмовлялось в цьому. Це підтверджується також і відеозаписом, який був досліджений в судовому засіданні ( а.с. 77 ).

Перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів на думку суду дає підстави вважати, що зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частин 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до положень ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Отже, з наведених норм Кодексу вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст. 1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі.

Положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтями 526, 1058 ЦК України передбачено, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивачем не заперечується, що відповідачем частково виконано зобов'язання щодо повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, проте станом на 12.03.2015 року сума неповернутого позивачу вкладу становить 10685 доларів США 87 центів, що підтверджується банківською випискою (а.с.115). а тому ці кошти мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Також підлягає стягненню 8,5% річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору в сумі 162 доларів США 36 центів, трьох процентів річних від простроченої суми після закінчення строку договору в сумі 57доларів США 47 центів, пені у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення в сумі 43 долара США 84цента.

Судом враховується правова позиція, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для виконання, згідно з якою зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені позивачем кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті, то це дає право позивачеві на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення, а також на отримання сум, передбачених ч.1 ст. 625 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03 1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювала, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, згідно із ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позивач не довів факт заподіяння відповідачем йому моральних страждань, відповідно в задоволенні позову має бути відмовлено.

У зв'язку з тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору під час звернення до суду з позовом, відповідно з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір виходячи з офіційного курсу НБУ гривні до долара США.

Керуючись вимогами ст.ст. 526, 610, 625, 1058, 1060, 1061, 1074 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212-215, 226 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_1 11050,67 доларів США.

Стягнути з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь держави судовий збір в сумі 2603,21 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 31 березня 2015 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: