Справа № 487/7817/14-ц
Провадження № 2/487/148/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015 року.

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., при секретарі Горта О.М., прокурора Капраль К.М., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та третьої особи органу опіки та піклування Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

01.08.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та третьої особи органу опіки та піклування Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав.

У заяві позивач зазначила, що відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, але останній не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню та отриманню сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання. Посилаючись на вищенаведене, просила позбавити його батьківських прав, відповідно до положення ст. 164 Сімейного Кодексу України.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали просили позов задовольнити та позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував.

У судове засідання відповідач не з'явився.

Третя особа - представник органу опіки та піклування Миколаївської міської ради у судове засідання не з'явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши думку прокурора прокуратури Заводського району м.Миколаєва, який вважав недоцільним позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_4 та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_4, народилася дитина, син ОСОБА_5.

28.10.2003 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

На теперішній час неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

У висновку органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, зазначено, що у матері ОСОБА_6 створені належні умови для проживання та виховання дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Пунктом 18 вище вказаної Постанови визначено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Таким чином, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, які визначені ст. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування необхідності застосування до ОСОБА_4 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав, посилається на ухилення його від виконання батьківських обов'язків, однак належних та допустимих доказів такого позивач суду не надала.

Так, посилання позивача на те, що відповідач ухиляється від матеріального забезпечення сина не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 добровільно сплачував та сплачує аліменти на дитину, що підтверджується копіями квитанцій, при розподілі майна, залишив у власності позивача ОСОБА_1 квартиру, в якої мешкає вона разом з сином та автомобіль.

Його пасивна участь у вихованні дитини більшою мірою була зумовлена створенням перешкод позивачем до його спілкування з сином.

Із наданої до матеріалів справи характеристики на ОСОБА_5, вбачається, що він є учнем ЗОШ №34 м.Миколаєва, який навчається в даній школі з 1 класу, його батько жодного разу не приходив до школи і не цікавився розвитком своєї дитини.

Не відвідування своєї дитини ОСОБА_5 батьком за місцем його навчання ще не свідчить про те, що відповідач ОСОБА_4 свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання свого сина.

Згідно висновку органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 17.11.2014 року, позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 є недоцільним.

Враховуючи наведене, оцінивши в сукупності надані докази по справі, враховуючи інтереси дитини, зважаючи на висновок органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування до відповідача ОСОБА_4 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, а тому, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,60,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та третьої особи органу опіки та піклування Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, визначеному ст.ст.294, 295 ЦПК України.

СУДДЯ: підпис Ж.П. ПАВЛОВА

Копія вірна.

СУДДЯ: