Головуючий у 1 інстанції Кулик С.В.
Доповідач Попова С. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Ігнатоля Т.Г.,

при секретарі Берліній Є.С.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 125, 222-224), про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 18.07.2008р., при якій найманий водій ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом, а саме вантажним чотирьохтонним автомобілем фургоном для перевезення продуктів ГАЗ 3309 ГАРЗУ-2, державний номерний знак НОМЕР_1, належним фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, в порушення правил дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ DAEWOO Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача. Внаслідок ДТП позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких йому було видалено частину берцової кістки, через що ліва нога стала коротшою за праву на 12см., було втрачено частину стопи, мається багатоскольчатий перелам правого надколінника зі зміщенням. Постановою Новоазовського районного суду Донецької області від 19.08.2009р. закрита кримінальна справа стосовно винуватця події ОСОБА_3, що перебував у трудових відносинах із відповідачем. Внаслідок отриманої в ДТП травми він втратив первісно 85% професійної та 100% загальної працездатності, змушений жити тільки на пенсію по інвалідності на 933 грн. і сплачуючи з цієї суми аліменти на утримання дитини в розмірі 250грн., у зв'язку з чим із урахуванням часткового задоволення його позову за рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 23.04.2012р. (за більш раніший період з більшим відсотком втрати працездатності), зміненого судом апеляційної інстанції, просив суд стягнути з власника джерела підвищеної небезпеки професійної, що встановлено комісією Головного бюро СМЕ МОЗ України, та загальної працездатності за ОСОБА_2 на його користь частину заробітку, втраченого ним внаслідок стійкої втрати 70% подальший період - з 01.03.2012р. по 01.08.2014р. в розмірі 23374,4грн.; зобов'язати відповідача виплачувати позивачеві щомісячно в майбутньому довічно з 01.08.2014р. в рахунок відшкодування спричиненої шкоди 70% мінімальної заробітної плати в Україні внаслідок стійкої втрати ним в результаті ДТП 70% професійної та загальної працездатності. Крім того, позивач просив зобов'язати відповідача забезпечити його за рахунок останнього спеціальним автомобілем з ручним керуванням і зобов'язати сплачувати шляхом систематичного перерахування коштів експлуатаційних витрат з придбання бензину, техобслуговування, а також відшкодувати понесені по справі судові витрати, в тому числі з оплати правової допомоги в сумі 1000грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення шкоди, спричиненої пошкодженням здоров'я внаслідок ДТП відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить рішення скасувати та постановити нове, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи скарги, заперечення проти скарги представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, розглянувши справу згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомленого про дату і час розгляду справи відповідача, дослідивши письмові матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 18.07.2008р. водій ОСОБА_3, керуючи вантажним автомобілем (фургоном для перевезення продуктів) ГАЗ 3309 ГАРЗУ-2, державний номерний знак НОМЕР_1, належним фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, рухаючись зі сторони м. Новоазовська в напрямку м. Маріуполя по автодорозі «Новоазовськ-Мелитополь-Одеса», в порушення Правил дорожнього руху (п. 1.4, 1.5, 2.3«б», 10.1, 11.3, 12.1, 12.2, 12.3), виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ DAEWOO Lanos, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 В результаті зіткнення транспортних засобів з вини ОСОБА_3 позивача травмовано із спричиненням тілесних ушкоджень у вигляді закритого уламкового перелому лівої стегнової кістки із зміщенням, з ушкодженням судинно-нервового пучка, відкритого перелому правого наколінника, закритого перелому лівого наколінника, закритого перелому 8-9 ребер ліворуч забитої рани підборіддя, удару головного мозку.

Нині у ОСОБА_1 у зв'язку з отриманою при ДТП 18.07.2008р. травмою, є наслідки у вигляді вадної куски переднього відділу лівої стопи з явищами панаклілоза, зрощеного переламу з укороченням до 12 см., лівої стегнової кістки, посттравматичного деформуючого остеоартрозу лівого колінного суглоба з больовим синдромом, розгинальної контрактури лівого колінного суглоба, кісткового анкілозу лівого гомілковостопного суглоба з еквинусной установкою стопи, зрощеного перелому правого наколінника, посттравматичного остеоартрозу правого колінного суглоба, порушення функції ходьби 2-3 го ступенів.

У відношенні ОСОБА_3 кримінальна справа, порушена за ст. 286 ч. 2 КК України, закрита 19.08.2009р. на підставі ст. 6 ч. 1 п. 8 КПК України у зв'язку зі смертю винуватою особи.

За рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 23.04.2012р., зміненим рішенням апеляційного суду Донецької області від 03.06.2012р., яке залишено судом касаційної інстанції 06.07.2012р. без змін, стягнуто на користь ОСОБА_1: в рахунок відшкодування збитків завданих пошкодженням автомобіля зі страховика ПрАТ СТ «Іллічівське», яким застраховано цивільно-правову відповідальність власника авто - заподіювача шкоди - 24990грн., і з ОСОБА_2 - 9493,94грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, пов'язаної зі втратою 85% працездатності за період з 18.07.2008р. по 01.03.2012р. - 29982,19грн.; стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПрАТ СТ «Іллічівське» понесені витрати на лікування і разову допомогу в сумі 985грн. і з ОСОБА_2 - витрати на лікування в сумі 18633грн.; стягнуто на користь потерпілого моральну шкоду - з ПрАТ СТ «Іллічівське» - 2550 грн., з ОСОБА_2 - 47450грн.

Відповідно до виписки МСЕК № 410 від 09.11.2009р., позивачу ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності загального захворювання, а згодом - з 01.03.2012р. встановлена 3 група інвалідності за загальним захворюванням (ДТП) безстроково, що втілено у висновку МСЕК (довідка серії 10 ААА № 407776 від 03.04.2012р.).

По справі було проведено ряд судово-медичних експертиз, зокрема з визначення ступеню втрати позивачем професійної/загальної працездатності.

Так, за висновками судово-медичної експертизи Донецького обласного бюро СМЕ № 339 від 27.05.2013р. і комісійної судово-медичної експертизи Донецького обласного бюро СМЕ № 437 від 25.10.2013р. - втрата ОСОБА_1 загальної і професійної працездатності склала 60% ступінь; за комісійним висновком судово-медичної експертизи Головного бюро СМЕ МОЗ України №125/14 від 10.06.2014р. - …….

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за рішенням Новоазовського районного суду і додатковим рішенням цього суду, зміненого судом апеляційної інстанції позивачеві відшкодовано за рахунок ОСОБА_2 матеріальну і моральну шкоду від ДТП разом із втраченим заробітком. А оскільки у червні 2013 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області у хвалено рішення про визнання дійсним договору оренди авто-заподіювача шкоди між ФОП ОСОБА_2 і ОСОБА_3, то даний позов ОСОБА_1 заявлений не до належного відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування втраченого заробітку позивачеві за період 01.03.2012р.-01.08.2014р. і забезпечення позивача спеціальним автомобілем з ручним керуванням разом з експлуатаційними витратами за рахунок відповідача.

З такими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України: фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦПК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ґрунтує свої заперечення на ухваленому Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області рішенні від 20.06.2013р., яким визнано дійсним укладений 01.07.2008р. між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір оренди вантажного автомобіля ГАЗ 3309 державний номер НОМЕР_1, з участю якого спричинено каліцтво позивача.

Цим рішенням, поряд із акту прийому-передачі від 01.06.2014р. автомобіля ОСОБА_3, ОСОБА_2 стверджує інші правові підстави володіння транспортним засобом - заподіювачем шкоди на момент ДТП (орендні відносини), аніж ті, які встановлені у чинному рішенні Новоазовського районного суду Донецької області від 23.04.2012р. із внесеними змінами за рішенням апеляційного суду Донецької області від 03.06.2012р. (відносини з відшкодування шкоди, що базуються на трудових підставах).

З такою позицією погодився суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Однак, колегія суддів вважає це необґрунтованим матеріалами справи і нормами закону, зважаючи на наступне.

Так, рішення від 20.06.2013р. про визнання договору оренди автомобіля ГАЗ 3309 дійсним ухвалено, коли безпосередній заподіював шкоди - водій ОСОБА_3 вже помер (у 2009р.). Справа порушена позивачем ОСОБА_2 з пред'явленням позовних вимог до спадкоємців померлого ОСОБА_3 його батьків … і …… І, оскільки справа розглянута без залучення до участі в розгляді справи ОСОБА_1, то в сенсі ч. 3 ст. 61 ЦПК України не створює будь-яких юридичних наслідків для останнього в межах виниклих у даній справі деліктних правовідносин. Відтак, встановлені тим рішенням обставини не мали преюдиційного значення для вирішення даного спору, на що суд першої інстанції не зважив.

Як встановлено, на момент ухвалення оскаржуваного рішення, в розпорядженні суду малось попереднє рішення Новоазовського районного суду від 23.04.2012р. (справа № 2-2/2012р.), яким визначено зобов'язання ОСОБА_2 з відшкодування шкоди потерпілому у ДТП - за критерієм трудових правовідносин між працівником ОСОБА_3, з вини якого сталася подія, за якого цивільно-правову відповідальність несе роботодавець - ФОП ОСОБА_2. Так (а.с. 12зв.) цим рішенням встановлено, що на підставі договору про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_3 прийнятий на роботу до ЧСПД ОСОБА_2 на посаду водія-експедитора з посадовим окладом 750грн., вказаний договір скріплений печаткою ОСОБА_2; керував водій на підставі подорожнього листа № 372017 від 18.07.200р. із наданням завдання водію - перевезення вантажу; перевозив водій ОСОБА_3 вантаж, належний ОСОБА_2, що підтверджено товарно-транспортними накладними, з встановленим режимом роботи - ненормований - на підставі цього суд дійшов впевненого висновку про перебування водія ОСОБА_3 у трудових відносинах із СПД ОСОБА_2 на час настання ДТП. Такі підстави для покладення матеріальної відповідальності і встановлені судом відповідні обставини не оскаржені відповідачем, то є чинними і набули у зв'язку з цим преюдиційного значення для вирішення даного спору.

Проте, суд, не враховуючи наявні у справі дані, ухвалив передчасне і неправильне рішення про відмову в задоволенні позову щодо компенсації позивачеві за рахунок відповідача шкоди у вигляді втраченого заробітку, що є порушенням судом вимог ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів, яке призвело до неправильного вирішення справи. На це слушно посилається в своїй апеляційній скарзі позивач.

Зважаючи на викладене, заперечення відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову є неспроможними.

Як з'ясовано, позивач на теперішній час (і в спірному періоді) є інвалідом 3 групи (з 01.03.2012р.) безстроково.

В ході розгляду справи, в тому числі минулої справи № 2-2/2012р. низкою експертиз визначались ступені втрати професійної працездатності позивача:

Висновок судово-медичної експертизи Донецького обласного бюро СМЕ № 782 від 12.11.2010р. - 85% втрати професійної працездатності;

висновку судово-медичної експертизи Донецького обласного бюро СМЕ № 339 від 27.05.2013р., і комісійної судово-медичної експертизи Донецького обласного бюро СМЕ № 437 від 25.10.2013р. - втрата ОСОБА_1 загальної і професійної працездатності 60%.

В ході апеляційного провадження проведеною повторної комісійної судово-медичної експертизою Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, проведеної з метою ґрунтування висновку на чинному акті - наказі МОЗ № 420 від 05.06.2012р.), (а не попередньому наказі МОЗ № 238 від 05.08.1998р., що втратив силу, на якому базувався висновок № 125/14 від 19.06.2014р.) у висновку № ….від ….. підтверджено у ОСОБА_1 ступінь стійкої втрати професійної і загальної працездатності у обсязі 70%, +…..в конце листа 86 по 420-му наказу 65-80%.

Тож, колегія суддів впевнилась в порушенні прав позивача, що є потерпілим в ДТП, яка сталася з вини водія відповідача, що підлягають захистові шляхом компенсації позивачеві в порядку ст. 1195 ЦК України заробітку, втраченого потерпілим внаслідок пошкодження здоров'я у ДТП за період за період з 01.03.2012р. по 24.03.2015р., що обчислюється виходячи з діючих у періоді встановлених законами про Державний бюджет України на відповідний рік розмірів мінімальної заробітної плати (з 1 січня 2012р. - 1073грн., з 1 квітня 2012р. - 1094грн., з 1 липня 2012р. - 1102грн., з 1 жовтня 2012р. - 1118грн., з 1 грудня 2012р. - 1134грн., з 1 січня 2013 року - 1147 гривень, з 1 грудня 2013 року - 1218 гривень) і врахуванням 7% ступеню страти професійної працездатності позивача: за період з 01.03.2013р. по 01.08.2014р. 23374,4грн. (33392:100х70%), за період С 01.08.2014р. по 01.03.2015 0- 5968,20грн. (1218х7 мес.:100х70), за період з 01.03.2015 по 24.03.2015р. вкл. - 660грн. (1218:100х70:31х24) - сумарно до стягнення 30002,60грн.

В сенсі ст. 1202 ЦК України, що регламентує відшкодування шкоди як шляхом одноразової виплати, так і щомісячними платежами, в тому числі і наперед, то позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування йому матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку на майбутнє підлягає задоволенню.

В цій частині вимог колегія суддів ухвалює нове рішення в порядку ст. 309 ЦПК України зі стягненням з відповідача на користь позивача втраченого заробітку за період з 01.03.2012р. по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції 24.03.2015р. одноразовою виплатою в сумі 30002,60грн., а також стягує з відповідача на користь позивача втрачений заробіток на подальший період, починаючи з 25.03.2015р. по 852,60грн. (1218грн.:100%х70%) щомісячно і довічно.

Таке рішення відповідає вимогам матеріального закону і забезпечує права потерпілого в ДТП ОСОБА_1

При цьому потерпілий має право на збільшення розміру відшкодування шкоди, якщо його працездатність знизилася порівняно з тією, яка була у нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди (ч. 1 ст. 1203 ЦК ) і у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 1208 ЦК). А ОСОБА_2, як особа, на яку покладено обов'язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом має право вимагати зменшення розміру відшкодування шкоди, якщо працездатність потерпілого зросла порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди (ст. 1204 ЦК).

Разом з тим, позовні вимоги в частині забезпечення автомобілем з ручним керуванням з покладенням такого обов'язку на відповідача, не ґрунтуються на нормах закону.

Як інвалід 2 групи, встановленої первісно 09.11.2009р., ОСОБА_1 визнаний придатним до керування автомобілем з ручним керуванням. З 09.11.2009р. і в подальшому як інвалід 3 групи, позивач перебуває на обліку в головному управлінні праці та захисту населення для пільгового забезпечення автомобілем (за 30% вартості) з керуванням на дві руки і одну ногу і в подальшому .

За змістом відповідей Головного УПСЗН Донецької обласної державної адміністрації від 28.02.2013р. і 25.02.2014р. у 2013 році автомобілі з ручним керуванням з ураженням правої або лівої ноги в 2013 до Донецької області не надходили, тому забезпечити вказаними автомобілями інвалідів не мають можливості. Позивачу роз'яснено, що він може бути забезпечений вказаним автомобілем в межах видатків виділених з державного бюджету (т. 1 а.с. 30, 160-161).

Наявність медичних показників для забезпечення до цього і придатність позивача до керування визначена у висновку МСЕК від 09.11.2009р. (т. 1 а.с. 27-29); у якості додаткових видів допомоги, яких за довідкою МСЕК (а.с. 26) потребує позивач, потреба в автомобілі не визначена.

Зважаючи на викладене, при ухваленні нового рішення судом апеляційної інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 в частині забезпечення його автомобілем за рахунок відповідача із зобов'язанням останнього нести експлуатаційні витрати - не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а також положеннях Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006р. № 999 (з подальшими змінами).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи положення ст. п. 2 ч. 3 ст. 79, 84 ЦПК України позивачеві має бути компенсовано за рахунок відповідача підтверджені документально понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1000грн., що сплачені Адвокатському об'єднанню «Перша колегія адвокатів» за надання юридичної консультації, роз'яснення правових питань, вивчення матеріалів справи, доказів, підготовка позовної заяви, що зайняло сумарно 4 години і завершилось виконанням і зведенням акту виконаних робіт (т. 1 а.с. 35, 122-124). Розмір цих витрат, із урахуванням хронометражу, не перевищує розміру, визначеного у ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У зв'язку з задоволенням позову в частині, що була пов'язана зі встановленням ступеню втрати професійної працездатності позивача, понесені ОСОБА_1 витрати з оплати повторної комісійної судово-медичної експертизи № від в сумі 3556,30грн. у відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 79, ст. 86 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок відповідача, а понесені ОСОБА_2 витрати по рахунку № 19 від 14.04.2014р. в сумі 5225,50грн. (т. 1 а.с. 190, 196) - залишаються за останнім.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" 18.12.2009р. N 14 рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, висновки суду зроблені внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права і норм процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення справи. А отже рішення підлягає скасуванню згідно із вимогами ст. 309 ЦПК України, із частковим задоволенням апеляційної скарги позивача і ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову відповідно до вищенаведеного мотивування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, втрачений заробіток за період з 01.03.2012р. по 24.03.2015р. в сумі 30002 (тридцять тисяч дві) гривні 60 копійок, а починаючи з 25 березня 2015 року щомісячно по 852 (вісімсот п*ятдесят дві) гривні 60 копійок - довічно.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, витрати з оплати повторної комісійної судово-медичної експертизи в розмірі 3556 (три тисячі п*ятьсот п*ятдесят шість) гривень 30 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 300 (триста) гривень 02 копійок і за подання апеляційної скарги в розмірі 150 (сто п*ятдесят) гривень 01 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді