Провадження № 2/742/564/15
Єдиний унікальний № 742/1159/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Зарічної Л.А.,

при секретарі Геєць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Відділ у справах дітей Прилуцької міської ради про виселення, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачі є власниками будинку АДРЕСА_1 в м.Прилуках Чернігівської області, в якому проживають відповідачі по справі, куди вселилися з відповідної усної згоди ОСОБА_1

Відповідачка ОСОБА_3, маючи намір придбати дане житла сплатила завдаток за нього в розмірі 5000 грн., про що позивачкою була написана відповідна розписка, а решту суми відповідачка зобов'язувалася сплатити протягом 3 років, в розстрочку. Зважаючи на такі наміри і відсутність іншого житла у відповідачів , ОСОБА_1 дала свою на тимчасове проживання у вказаному будинку відповідачів, але оскільки визначені усною домовленістю кошти сплачені не були і відповідний договір купівлі-продажу укладений та посвідчений нотаріусом не був, позивачі зажадали від ОСОБА_3 та членів її сім»ї звільнення належного їм будинку.

Посилаючись на ті обставини, що відповідачі в добровільному порядку відмовляються звільнити належне позивачам житло, такі звернулися до суду із позовом про виселення.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, але подав письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та при цьому пояснила, що дійсно між нею та відповідачкою ОСОБА_3 існувала усна домовленість про проживання її та членів її сім»ї у вказаному будинку та при можливості викупити цей будинок. Договір оренди житла ними не укладався, але відповідачі були зобов'язані проживаючи у вказаному житлі сплачувати комунальні послуги, підтримувати порядок у будинку та дворі. Однак, такі ними виконані не були, зважаючи на наявні заборгованості по комунальних платежах, зруйнування наявного у дворі погребу та приведення території городу у смітник. В той же час відповідачі створюють перешкоди у користуванні вказаним будинком, вчиняють сварки, створюють конфліктні ситуації, що унеможливлює позивачам належним чином користуватися їх власністю. Також позивачка підтвердила ті обставини, що відповідачі вселилися до спірного будинку за її згоди.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання жодного разу не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

ОСОБА_5 заперечила проти задоволення позовних вимог.

ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей, заперечила проти задоволення позову, вказуючи на ті обставини, що звільнить належний позивачам будинок лише при умові повернення позивачкою ОСОБА_1 отриманих нею коштів - завдатку , а також відшкодування понесених нею витрат на проведення ремонту у вказаному будинку, оскільки при поселенні у нього , він був непридатний для проживання. Також підтвердила ті обставини, що вселилися вони до будинку саме зі згоди ОСОБА_1, яка приховала той факт, що не є одноособовим власником даного будинку.

Представник Відділу у справах дітей в судове засідання не з'явився, але подав письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності згідно вимог чинного законодавства та при винесенні рішення просив врахувати інтереси неповнолітніх дітей.

Вислухавши пояснення, дослідивши наявні докази по справі суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

В судовому засіданні було достовірно встановлено, що саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на даний час є власниками будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою м.Прилуки, АДРЕСА_1, що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.8,9, 36).

Матеріали справи не містять достовірних даних про те, що відповідачі є членами сім'ї позивачів.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, що не виключає можливості надання власниками майна дозволу на проживанння в належній на праві власності квартирі (будинку) інших осіб без укладення договору найму житла та без сплати будь-яких платежів.

В той же час , в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачі вселилися у вказаний будинок зі згоди одного із співвласників житла, що вбачається як із позовної заяви та пояснень самих сторін та зобов'язувалися проводити оплату комунальних послуг.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що між сторонами склались відносини найму останніми житла.

Позивачі своїй позовній заяві, як на підставу позовних вимог посилаються на вимоги ст.116 ЖК України, яка передбачає підстави для виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення наймача, членів його сім»ї або інших осіб, які проживають разом з ним та систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Проте положення ст. 116 ЖК України не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вона стосується виселення із будинку державного та громадського житлового фонду, а спірний житловий будинок перебуває в приватній власності.

Розірвання договору найму жилого приміщення за вимогою наймодавця та виселення наймача в разі припинення договору найму жилого приміщення регулюються положеннями ст.ст. 168, 169 ЖК України.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивачі, як власники будинку АДРЕСА_1 в м.Прилуках за три місяці повідомляли про розірвання договору та вказували на необхідність звільнення будинку, зважаючи на необхідність проживання у вказаному будинку одному із співвласників житла.

Крім того, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 168 ЖК України позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів саме систематичного руйнування чи псування жилого приміщення чи інших порушень, які належним чином зафіксовані відповідними компетентними органами, що свідчило б про системність порушень, окрім усних пояснень зі сторони позивача та усних заперечень відповідача.

Крім того, відповідачем надано письмові докази щодо внесення завдатку, в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу.

За таких обставин суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження ті обставини , на які як на підставу позовних вимог посилаються відповідачі, а тому у задоволенні їх вимог має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст.16,316,317,319,321, 383, 391 ЦК України, ст. 212-218 ЦПК України, суд-

вирішив

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Відділ у справах дітей Прилуцької міської ради про виселення - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання протягом 10 днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя Л.А.Зарічна