Справа № 761/4670/15-ц
Провадження № 6/761/289/2015
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фроловій І. В.,

при секретарі - Вітріщаку Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Полісмака О. О. про примусове входження до житла боржника ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2015 року заявник, старший державний виконавець виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Полісмак О. О., звернувся до суду з вказаною заявою, у якій просив постановити рішення про примусове входження до житла боржника ОСОБА_2, а саме квартири № 7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Свою заяву обґрунтовував тим, що на виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-421 від 28 жовтня 2009 року, що виданий Печерським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 87 124,59 грн. Як зазначає державний виконавець, боржником ухвала про відкриття виконавчого провадження та відновлення виконавчого провадження від 10 травня 2012 року добровільно виконана не була. Згідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації за боржником на праві власності зареєстровано 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. При виходах державного виконавця за вказаною адресою з метою здійснити опис майна, що належить боржнику, доступу державному виконавцеві не було надано, про що складено відповідні акти. На думку державного виконавця, такі обставини у своїй сукупності свідчать про ухилення боржника від виконання рішення, на підставі чого звернувся до суду з відповідним клопотанням.

Державний виконавець у судове засідання не з'явився, матеріали подання не підтримав, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином.

Сторони виконавчого провадження відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України у судове засідання не викликалися.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить висновку, що подання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи на виконанні у відділу Державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавчий лист №2-421/09, виданий Печерським районним судом м. Києва 28 жовтня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики - 77 000 грн., три відсотки річних - 9 366,59 грн., та на відшкодування судових витрат - 758 грн.

Державний виконавець зазначає, що у відповідності до вимог ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» 10 травня 2012 року винесено постанову про відновлення виконавчого провадження щодо виконання вищезазначеного виконавчого документа, копію якої направлено стягувачу та боржнику, проте добровільного виконання вищезазначеного документа боржником не відбулось.

Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та його відновлення від 10 травня 2012 року.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 31 зазначеного вище Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно вимог ч. 1 ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Таким чином, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Між тим, до суду не подано жодного належного та допустимого доказу, що свідчив би про обізнаність боржника з приводу наявного виконавчого провадження та можливості добровільного виконання рішення.

Копії чеків про направлення ОСОБА_2 цінних листів 01 квітня 2014 року та описи вкладень не можуть сприйматись судом, як належні та достатні докази повідомлення останнього про наявність виконавчого провадження, адже з зазначених документів не вбачається їх отримання боржником, а лише факт направлення.

Відповідно до повідомлення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 23 квітня 2014 року № 33101 (И-2014), за ОСОБА_2 на праві власності зареєстрована 1/3 частина квартири АДРЕСА_1.

Старшим державним виконавцем Полісмаком О. О. було здійснено виходи за адресою: АДРЕСА_1, проте потрапити до приміщення боржника не виявилось можливим у зв'язку з ненаданням вільного доступу. Вказані обставини підтверджуються відповідними актами від вересня 2013 року та 16 квітня 2013 року.

Проте, суд не може погодитись із висновками державного виконавця про необхідність здійснення опису майна боржника саме за адресою: АДРЕСА_1, адже, як вбачається із повідомлення КМ БТІ, за боржником зареєстровано лише 1/3 частину квартири, що жодним чином не підтверджує його фактичне проживання за вказаною адресою.

Крім того, відомості про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна державний виконавець не перевіряв.

Разом з тим, державним виконавцем не надано до суду доказів направлення боржникові вимоги державного виконавця, з якої би вбачалось, що останній повідомляв боржника про проведення опису належного йому майна із зазначенням дати та часу проведення виконавчої дії.

Приймаючи до уваги Довідку КМ БТІ від 23 квітня 2014 року № 33101 (И-2014), боржникові належить лише 1/3 частина квартири, а тому 2/3 частини квартири є власністю інших осіб, що можуть проживати у вказаному приміщенні, а тому надання державному виконавцю можливості входження до жилого приміщення з метою опису належного боржникові майна, на думку суду, є недоцільним.

У відповідності до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Так, наприклад, за п. 6 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

З матеріалів подання не вбачаються спроби державного виконавця виконати рішення суду іншим шляхом, аніж виявлення належного боржникові нерухомого майна та здійснення опису майна, тоді як у відповідності до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» першим шляхом примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти боржника.

Натомість, до матеріалів подання не приєднано доказів підтвердження використання державним виконавцем всіх можливих заходів виконання рішення суду у примусовому порядку.

Статтею 41 Конституції України закріплено непорушність права власності, що полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканості самого майна власника.

За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналізуючи вказані норми права, суд приходить до висновку, що така міра як проникнення до житла боржника, є крайньою мірою та має бути застосовано державним виконавцем у виключних випадках, після вичерпання всіх інших можливих способів виконання рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що подання є необґрунтованим та недоведеним, а тому таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 376 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання старшого державного виконавця виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Полісмака О. О. про примусове входження до житла боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя: