Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/389/15-ц Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В. І.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ПАТ„Райффайзен Банк Аваль" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 30.07.2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0911/81/114758, за яким остання отримала кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в сумі 142 000,00 дол. США на строк з 30.07.2007 року по 30.07.2027 року із сплатою 9% відсотків річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення своєчасного повернення наданих коштів, цього ж дня між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за якими останній взяв на себе зобов»язання перед позивачем відповідати за борговим зобов»язанням основного позичальника у повному обсязі. Оскільки ОСОБА_2 не виконує зобов"язання належним чином, ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь 283 226,41 дол. США, що еквівалентно 4 494 645,86 грн., з яких: заборгованість за кредитом 123 250,78 дол. США, що еквівалентно 1 955 921,47 грн., заборгованість за відсотками 33 867,21 дол. США, що еквівалентно 537 453,75 грн., пеню по тілу кредиту та відсотках по кредиту 126 108,42 дол. США, що еквівалентно 2 001 270,64 грн. та судові витрати в сумі 3 654,00 грн.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2015 року позов ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" заборгованість по кредитному договорі в розмірі 283226,41 дол. США, що згідно курсу Національного банку України еквівалентно 4 494 645,86 грн., та складається з суми заборгованості за кредитом 123 250,78 дол. США, що еквівалентно 1 955 921,47 грн., з суми заборгованості по відсоткам 33867,21 дол. США, , що еквівалентно 537 453,75 грн., з суми пені 126 108,42 дол. США, що еквівалентно 2 001 270,64 грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 3654 грн., тобто з кожного відповідача по 1827 грн.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 14 липня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 28.04.2015 року залишено без задоволення.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 1 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 28.04.2015 року також залишено без задоволення, проте ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржував, а тому колегія суддів вважає, що він погодився з ним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю та в зв»язку з пропуском строку позовної давності. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права розглянув справу у її відсутності, оскільки вона не була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Вказує, що 18.10.2011 року у зв'язку з зміною курсу національної валюти та неможливістю виконання зобов'язань за кредитним договором позичальник звернувся до суду з позовом про розірвання кредитного договору, а Банк подав зустрічний позов про дострокове погашення кредиту, який в подальшому залишив без розгляду, а тому вважає, що Банк пропустив строк позовної давності, який сплив у жовтні 2014 року. Також вказує, що позивач пропустив строк позовної давності для стягнення пені. Стосовно суми заборгованості вважає, що вона змінилась виключно через зміну курсу національної валюти і неправомірне нарахування банком штрафних санкцій за більше як трирічний період, протягом якого банк, навмисно збільшуючи борг, не звертався повторно до розгляду позовних вимог, заявлених ще в 2011 році.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством „Райффайзен банк Аваль" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0911/81/114758, за яким банк надав останній кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в сумі 142 000,00 дол. США на строк з 30.07.2007 року по 30.07.2027 року зі сплатою 9% відсотків річних за користування кредитними коштами /а.с.9-12/.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника 20.01.2008 року та 10.01.2011 року до вказаного кредитного договору укладені додаткові угоди №7 та №13, якими початкову процентну ставку по кредиту змінено з 20.01.2009 року по 30.01.2011 року на 3% річних, а з 16.01.2011 року по 15.01.2012 року на 5% річних, у зв»язку з чим графік погашення було викладено в новій редакції у додатку до зазначеної угоди /а.с.15-25/.

В забезпечення виконання зобов"язання за вказаним кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_3 30.07.2007 року було укладено договір поруки №014/0911/81/114758, відповідно до умов якого останній взяв на себе обов"язок нести перед Банком солідарну з позичальником відповідальність за невиконання ним /позичальником/ зобов"язань за кредитним договором. Згідно умов договору поруки поручитель відповідає за виконання зобов"язань позичальником за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник /а.с.26-27/.

Відповідно до ч.1. ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного судочинства.

Зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином /ст.599 ЦК України/.

Публічне акціонерне товариство „Райффайзен банк Аваль" свої зобов"язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало ОСОБА_2 кредит в сумі 142 000,00 дол. США.

Натомість позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконує умови кредитного договору, зокрема, своєчасно не повертає кредитні кошти та не сплачує відсотки за користування ними, у зв"язку з чим станом на 28.01.2015 року виникла заборгованість в розмірі 283226,41дол. США, що еквівалентно 4 494 645,86 грн. /а.с. 8/.

Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язань боржником. У разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки поручитель ОСОБА_3 зобов»язався перед кредитором відповідати за погашення боргу за кредитним договором на засадах солідарного боржника /а.с. 26-27/.

У зв'язку з невиконанням боржником та поручителем, які є подружжям /а.с.32,34/, зобов'язань по погашенню кредиту, позивачем 24.11.2014року на їх адресу, кожному окремо, було надіслано рекомендованою поштою вимогу про дострокове, протягом не більш ніж 30 календарних днів, виконання грошових зобов'язань за кредитним договором /а.с.30,31/.

Проте, вимога банку залишилась без належного реагування, а тому 11.02.2015 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом, що узгоджується з п.6.5. Кредитного договору про дострокове погашення кредиту у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками.

Щодо стягнення пені, розмір якої перевищує розмір кредиту, колегія суддів вважає, що її можливо зменшити з 2001270,64грн. до 1587000 грн., виходячи з курсу долара 15,87грн. за один долар на момент розрахунку заборгованості банком, та стягнення проводити у гривнях.

При цьому суд керується правовою позицію, викладеною у постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року справа №6-100цс14 , яка є обов'язковою для судів в силу положень ст.360-7 ЦПК України, якою визначено, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Оскільки в рішенні суду суму пені зазначено у доларах, то в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині та зазначенням суми пені у гривнях та у зменшеному розмірі.

У зв"язку із зменшенням розміру пені підлягає до зменшення загальна сума боргу, зазначена у рішенні суду першої інстанції, а тому воно підлягає зміні в частині визначення загальної суми заборгованості. Оскільки розмір пені, визначений у доларах США, становив 126108,42дол.США, що еквівалентно 2001270,64грн., зменшено фактично до 100тис. доларів, що становить1587000 грн., то загальна сума заборгованості підлягає зменшенню та становитиме 257117,99дол. США., що еквівалентно 4080462,50грн.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі про застосування позовної давності, не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Із змісту кредитного договору №014/0911/81/114758 від 30.07 2007 року вбачається, що погашення кредиту проводиться шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів (ануїтетний платіж) протягом всього строку дії цього договору згідно Графіку погашення кредиту. За рахунок кожного ануїтетного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування кредитом та погашення частини кредиту /п.1.3 Договору/. Пунктом 1.5 договору передбачено, що позичальник зобов'язаний щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту частково погашати кредит та сплачувати проценти за фактичне використання кредитних коштів /а.с.10/.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 28 січня 2015 року вбачається, що після 20 березня 2012 року по сплаті кредиту та після 18 січня 2012 року по сплаті процентів позичальник будь-яких погашень кредиту не проводила /а.с.6-7/, хоча наступний строк погашення кредиту та процентів мав наступити до 15 квітня та до 15 лютого 2012 року.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 06.11.2013року №6-116цс13, від 30.09.2015 року №6-154цс15.

Ураховуючи, що банк звернувся до суду з позовом 11.02.2015 року /а.с.4/, то слід дійти висновку, що позовна давність позивачем відносно цих платежів не пропущена.

З огляду на наведене, посилання в апеляційній скарзі на закінчення позовної давності до вимог про стягнення кредитної заборгованості у жовтні 2014 року, є помилковим.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що позивач у 2011 році уже звертався з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитом, проте в подальшому залишив свою позовну заяву без розгляду, на суть спору не впливають, оскільки відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, а ОСОБА_2 проводила погашення кредиту до зазначеного вище періоду, хоча й з порушенням графіку погашення заборгованості /а.с.6-7/.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач пропустив спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення пені, проте апеляційний суд не вправі вирішити питання пов"язані із застосуванням позовної давності з огляду на таке.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі №6-25цс15 без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу до ухвалення судом рішення, як того вимагають приписи ч.3 ст.267 ЦК України, не зверталась (по справі ухвалено заочне рішення).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на ч.4 ст.267 ЦК України, зазначає, що вимоги Банку про стягнення пені не мали б бути задоволені судом, тобто фактично йдеться про заяву сторони про застосування позовної давності.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року №6-780цс15 суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції. Оскільки ст.267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

З огляду на наведене, підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині немає.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають та не є підставою, відповідно до положень ст.309 ЦПК України, для його зміни чи скасування в іншій частині.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2015 року в частині вимог про стягнення пені скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" пеню в сумі 1587000грн.

Змінити рішення суду в частині визначення загальної суми заборгованості, зменшивши її з 283226,41дол. США до 257117,99дол. США, що еквівалентно 4080462,50грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді