Справа № 505/1490/15-ц
Провадження по справі № 2/505/800/2015 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

"16" квітня 2015 р. Котовський міськрайсуд Одеської області

в складі: головуючого судді - Фабіжевського С.А.

при секретарі - Бондаренко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Котовську Одеської області справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Котовської міської Ради Одеської області про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до суду з позовом до відповідачів, ОСОБА_3 та Котовської міської Ради Одеської області, при цьому наполягали на визнанні за ОСОБА_3 право приватної власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1; на визнанні дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1, укладеного між ними, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3; на визнанні за нею, ОСОБА_1 право приватної спільної сумісної власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 та на визнанні за ОСОБА_2 право приватної спільної сумісної власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1.

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилися, надали заяву, де позов підтримали у повному обсязі, прохали про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач, ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився, надав заяву, де позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення та прохав про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач, представник Котовської міської Ради Одеської області, в судове засідання не з'явився, не надав цьому поважних підстав, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся, чому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, дізнавшись, що відповідач, ОСОБА_3, має намір продати належний йому житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1, в серпні 2014 року звернулися до відповідача, ОСОБА_3, та домовившись з ним про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу, сплатили 50000 (п'ятдесят тисяч) грн.. На підтвердження правочину відповідач, ОСОБА_3, надав позивачам розписку від 20 серпня 2014 року за своїм власним підписом.

Але, нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу, та переоформити правовстановлюючі документи на себе, позивачі не взмозі з наступних підстав.

Житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1, належить дідусю відповідача, ОСОБА_4, який придбав його у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по договору купівлі-продажу, розписка від 07 липня 1996 року. Однак, вказаний вище договір сторонами не був належним чином оформлений, у зв'язку з юридичною необізнаністю.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1. Відповідач, ОСОБА_3, у свою чергу як онук померлого, поховав ОСОБА_4 виконавши всі звичаї які з цим пов'язані. Але свідоцтво про право власності на спадщину не отримав, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я попереднього власника, ОСОБА_4, на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 після смерті дідуся, ОСОБА_4, залишався мешкати у житловому будинку, який розташований по АДРЕСА_1, добросовісно та безперервно володів та відкрито користувався даним об'єктом нерухомого майна, доглядав, утримував його, постійно робив в ньому поточний та капітальний ремонт, ніс всі витрати по його утриманню.

Зазначені підстави і змусили позивачів звернутися до суду, надавши відповідні докази по справі.

Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Відповідно до ст. 344 ч. 2 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Враховуючи, що відкрите і безперервне володіння відповідачем, ОСОБА_3, житловим будинком з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 перевищує 10 років, то відповідач, ОСОБА_3, має право на визнання за ним права власності на зазначене нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 130, 212, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. ч. 1 ст. 207, 204, 391, 392, 655, 1223 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_3 право приватної власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної приватної власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право спільної сумісної приватної власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

С у д д я -