Номер провадження: 22-ц/785/1389/15
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Балтського районного суду Одеської області з названим позовом, який у подальшому був уточнений та просила суд визнати за нею право особистої приватної власності та зобов'язати відповідача повернути належне їй майно.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 18 серпня 2014 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено.

Арешт, накладений ухвалою судді від 05 березня 2014 року на автопідйомник та зварювальний апарат - напівавтомат "KAISER MAG - 195R", після набрання чинності рішенням суду скасовано.

Не погоджуюсь з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вищезазначене рішення, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь апелянта витрати пов'язані з розглядом даної справи.

Заслухавши пояснення, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає , виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2011 року до 03.10.2013 року, мали спільний сімейний бюджет. До шлюбу проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

17.03.2010 р. в період сумісного проживання сторін без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 придбав підйомник гідравлічний за 15 тис. грн., при цьому ОСОБА_3 сплатив 8 тис. грн., а ОСОБА_4 - 7 тис. грн. 18.03.2012 р., тобто в період, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_5 отримав від позивачки ОСОБА_2 6200 грн. в якості оплати за його частку в підйомнику, розмір якої він визначив самостійно, претензій щодо вказаного майна не має.

Крім того, в період шлюбу, а саме, 24.02.2012 р. відповідачем був придбаний зварювальний напівавтомат "KAISER" вартістю 1730 грн..

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності (ст.. 60 СК України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України).

Застосувавши наведені положення закону, суд першої інстанції вірно зазначив про дію презумпції виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Твердження позивачки, як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції про придбання вказаного майна за особисто належні їй кошти, які складалися з коштів наданих їй батьками та аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, судом було достовірно встановлено, що бюджет бувшого подружжя складався з доходів обох сторін, зокрема заробітної плати позивачки та доходів від підприємницької діяльності відповідача, розпоряджалося сімейним бюджетом подружжя спільно, основні кошти витрачались подружжям на проведення ремонту в помешканні та обладнання системи опалення, на що наголошувалось самою позивачкою. Виписка про рух коштів на рахунку позивачки підтверджує лише факт їх отримання.

Тому, колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є недоведеними та непідтвердженими, у зв'язку з чим неспроможними та такими, що не спростовують висновків суду, не маючи підстав та доведеності для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 , 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.О. Погорєлова

І.П. Сидоренко