Справа № 456/875/15-ц
Провадження № 2/456/677/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2015 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

при секретарі - Сунак Н. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому посилається на те, що 28.11.2007р. він придбав у відповідача автомобіль марки Renault Rapid 1997 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, білого кольору, тип - фургон малотоннажний - В. Але враховуючи, що на той час в нього були відсутні кошти для постановки вказаного автомобіля на реєстраційний облік в органах державтоінспекції, з обліку його не знімали, а ОСОБА_1 отримав у ОСОБА_2 довіреність якою уповноважив його вчиняти будь-які правочини щодо користування, експлуатації в тому числі з правом зняття автомобіля з реєстраційного обліку. Крім того, цього ж дня між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу (розписка), однак такий не оформляли в нотаріуса домовившись це зробити в найближчий час. 31.05.2011р. в зв"язку з закінченням терміну первинної довіреності ОСОБА_1 отримав у ОСОБА_2 повторно довіреність з тими ж повноваженнями. В липні 2011р. він звернувся до відповідача з вимогою належним чином оформити договір купівлі-продажу автомобіля в нотаріуса чи на біржі, однак отримав відмову з посиланням на зайнятість. Однак вважає, що набув право на спірний автомобіль, оскільки такий з листопада 2007 р. перебуває у його користуванні та володінні.

Також в січні 2015р, йому стало відомо, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження винесеної відділом ДВС Стрийського МРУЮ на автомобіль, який належить позивачу накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Вважає, що арешт автомобіля обмежує його право, як власника і добросовісного набувача рухомого майна, а тому повинен бути знятий.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, послався на обставини, викладені у позовній заяві, додатково пояснив, що в 2007р. за договором купівлі-продажу придбав у відповідача спірний автомобіль за ціною 5000 грн., про що ОСОБА_2 надав йому письмову розписку, а також оформили нотаріально посвідчене доручення на його ім"я з правом володіння, користування та розпорядження спірним транспортним засобом. Однак укладаючи договір доручення, малось на увазі договір купівлі-продажу, оскільки ними було досягнуто усіх істотних умов саме такого договору, зокрема ним повністю було оплачено вартість автомобіля, а відповідач в свою чергу передав йому такий у власність, зокрема передав ключі та реєстраційні документи. Розуміє, що при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля, такий необхідно було зняти з реєстрації в органах МРЕО, а в подальшому зареєструвати за ним. Не вчинили таких дій, оскільки в той час не мав вільних коштів. Використовує спірний автомобіль на протязі 8 років. Як стало відомо на даний час, на майно ОСОБА_2 (особу на яку зареєстрований автомобіль) накладено арешт. Зважаючи на викладене, просить з розумінням поставитись до обставин, що склались та повністю задоволити його позов.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав повністю, підтвердив обставини викладені позивачем, додатково пояснив, що дійсно в 2007р. продав належний йому автомобіль Рено-Рапід позивачу, як плату отримав за нього 5000 грн.. Не оформили договір купівлі-продажу належним чином в органах МРЕО, оскільки він не бажав нести додаткові витрати на переоформлення, а позивач також вказав, що в нього немає для цього коштів. Також на даний час в нього існують деякі боргові зобов"язання, через що виконавчою службою накладено арешт на належне йому майно. В зв"язку з чим можуть виникнути неприємності в позивача ОСОБА_1.

Представник відділу ДВС Стрийського МРУЮ в судове засідання не з'явився, однак подали до суду заяву в якій просили розгляд справи проводити у їхній відсутності при постановленні рішення покладаються на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення у повному обсязі, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серіїї ІНЕ 008142 ОСОБА_2 зазначений власником автомобіля марки Renault Rapid 1997 р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

28.11.2007 р. ОСОБА_2. видав довіреність на ім"я ОСОБА_1, а також його брата ОСОБА_3 та батька ОСОБА_4 на право користування спірним автомобілем. Зі змісту даної довіреності вбачається, позивач є представником ОСОБА_2 в органах ДАІ та всіх установах, підприємствах та організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням ТЗ, зняття автомобіля з обліку та оформити відповідне свідоцтво про реєстрацію в органах Державтоінспекції, укладати необхідні правочини, передачі повноважень за даною довіреністю третім особам. В подальшому, в зв"язку з тим, що закінчився термін дії вищевказаної довіреності, ОСОБА_2 була видана ще одна довіреність від 1.05.2011р. на цих же осіб з тими ж повноваженнями.

Стаття 655 ЦК України встановлює, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналізуючи зміст повноважень позивача по виданій відповідачем довіреності, посвідченій 28.11.2007р. на підставі договору доручення приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Дутко О.В., довіреності, посвідченій 1.05.2011р. приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М., а також розписку про отримання відповідачем коштів в сумі 5000 грн. від позивача, беручи до уваги пояснення позивача та відповідача щодо дійсної передачі автомобіля та документів на нього позивачу та передачі коштів відповідачу, що визнається відповідачем, суд приходить до висновку, що 28.11.2007р. між сторонами був укладений та виконаний саме договір купівлі-продажу автомобіля марки Renault Rapid 1997 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, відповідно до досягнутих між сторонами умов.

Суд погоджується із доводами позивача, щодо того, що він придбав спірний автомобіль у ОСОБА_2 за ціною 5000 грн..

Розписка ОСОБА_2 щодо отримання ним від ОСОБА_1 коштів у сумі 5000 грн. за продаж спірного автомобіля доводить, що кошти ОСОБА_2 ОСОБА_1 дійсно передав. Це також не заперечує та визнає сам ОСОБА_2. Ці докази у своїй сукупності доводять, що ОСОБА_2 мав намір продати, а ОСОБА_1 - купити спірний автомобіль.

З огляду на вказане, суд приходить до переконання, що жодна зі сторін спору, видаючи довіреність, не мала на меті вчинити дію, яка б передбачала виникнення відносин представництва. Натомість між сторонами виникли відносини купівлі-продажу, так як зібрані по справі розписки сторін беззаперечно засвідчують оплатність отримання автомобіля при видачі довіреності.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З оглянутої в суді письмової розписки встановлено, що 28.11.2007 р. позивач ОСОБА_1 придбав у відповідача ОСОБА_2. автомобіль марки Renault Rapid 1997 р.в., д.н.з. НОМЕР_1. В свою чергу ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 за цей автомобіль 5000 грн., про що сторони розписались.

Враховуючи те, що у сторін на той момент було скрутне матеріальне становище, відсутні кошти на перереєстрацію автомобіля в органах МРЕО, а тому оформлено 28.11.2007р. довіреність.

Вважаючи себе власником спірного автомобіля ОСОБА_1, оформляв поліси обов"язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників транспортних засобів на забезпечений автомобіль Renault Rapid 1997 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, що стверджується довідкою страхової компанії ПрАТ СК "Уніка", з якої вбачається, що вказаний автомобіль був застрахований у страховій компанії з 14.06.2011р. по даний час.

Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст.ст. 655, 656 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

В даному випадку, суд вважає, що мав місце саме договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки, сторони досягли істотних умов договору а саме: щодо предмету договору та його ціни, а також дотримались обов'язкової письмової форми договору (розписка). На виконання вказаного договору продавець передав предмет договору покупцеві, а покупець прийняв дане майно і сплатив за нього обумовлену грошову суму.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з метою економії коштів ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, та зняття автомобіля з реєстрації в органах МРЕО.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Придбаним автомобілем ОСОБА_1 володів, користувався і розпоряджався на власний розсуд, протягом майже восьми років, проходив технічний огляд, забезпечував його безпечну експлуатацію, тобто реалізовував свої права, закріплені ст. 317, 319 ЦК України.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на те, що позивач придбав спірний автомобіль та сплатив за нього повну вартість, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право власності на спірний автомобіль, а тому позовна вимога про визнання права власності підлягає до задоволення.

Також, суд вважає, що арешт автомобіля обмежує право позивача, як власника і добросовісного набувача рухомого майна, а тому арешт повинен бути знятий, в порядку передбаченому ЗУ "Про виконавче провадження", з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з роз'ясненнями наданими в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом, шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: про виключення майна з опису.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.76 року (із змінами) "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, які ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Системний аналіз зазначених положень Закону дає суду підстави для висновку, що безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду. Право зняття арешту з майна належить лише державному виконавцю того органу державної виконавчої служби, який цей арешт накладав.

Судом встановлено та беззаперечно доведено, що ОСОБА_1 придбав автомобіль марки Renault Rapid 1997 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 у ОСОБА_2 за 5000 грн. в 2007 р., що підтверджується вищепереліченими доказами. Відповідно до постанови державного виконавця від 24.10.2013 р. на вищевказаний автомобіль було накладено арешт. Оскільки, судом визнано, що у позивача виникло право власності на спірний автомобіль, а тому позовна вимоги в частині зобов"язання віділу ДВС Стрийського МРУЮ про зняття арешту з автомобіля також підлягає до задоволення.

Вказане рішення на думку суду є правильне і основне справедливе.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Renault Rapid 1997 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, білого кольору, тип - фургон малотоннажний - В.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській зняти арешт з автомобіля Renault Rapid 1997 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, білого кольору, тип - фургон малотоннажний - В.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. М. Янів