АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1597/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

Голови правління Кредитної спілки «Добросвіт» - ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Добросвіт» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення відсотків

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року голова правління Кредитної спілки «Добросвіт» звернувся з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_12 про стягнення відсотків.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач зазначав, що 30 липня 2008 року між КС «Добросвіт» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 00236, згідно з умовами якого спілка надала позичальнику кредит в розмірі 12 000 грн., зі сплатою 42% річних на умовах щомісячної сплати відсотків за користування кредитом та сум кредиту в розмірах і за графіком, встановленим кредитним договором, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 30 липня 2011 року.

Для забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору, між КС «Добросвіт», ОСОБА_7 були укладені договори поруки № 00236/1 від 30 липня 2008 року з ОСОБА_11, № 00236/2 від 30 липня 2008 року з ОСОБА_9, № 00236/3 від 30 липня 2008 року з ОСОБА_12 Відповідно до умов вищезазначених договорів, поручителі зобовязувалися солідарно відповідати перед кредитором у повному обсязі за зобовязаннями боржника.

Оскільки ОСОБА_7 неналежним чином виконував умови кредитного договору та , на вимогу кредитної спілки , не повернув достроково кредит у повному обсязі, 04 грудня 2009 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси стягнуто солідарно з відповідачів на користь кредитної спілки заборгованість в розмірі 23 432 грн. 85 коп., з яких: 11 190 грн. 22 коп. основна сума заборгованості та 12 242 грн. 63 коп. несплачені відсотки.

Дане рішення суду набрало законної сили та не оскаржувалось в апеляційній інстанції.

Позивач посилається на ст. 1048 ЦК України, відповідно до якої позикодавець має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами до дня повернення позики та п. 6.5 кредитного договору, яким передбачено сплату сум відсотків за користування кредитом в разі прострочення більш ніж на 10 календарних днів та на загальну суму більш ніж 2% від суми залишку за кредитом в розмірі подвійної ставки 84% річних. Подвійна ставка відсотків застосовується до всієї суми кредиту та прострочених відсотків.

Тому, посилаючись на вищезазначене, оскільки заборгованість позичальника по відсотках за користування кредитними коштами не була погашена за період з 31 серпня 2009 року по 17 липня 2014 року та становить 89 495 грн. 43 коп., позивач просив стягнути її з відповідачів на користь КС «Добросвіт» та сплачений судовий збір у розмірі 894 грн. 95 коп.

Під час розгляду справи представник кредитної спілки ОСОБА_13 неодноразово змінювала позовні вимоги та в остаточній заяві про збільшення позовних вимог від 23 квітня 2015 року, просила суд стягнути солідарно на користь КС «Добросвіт» відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором № 00236 від 30 липня 2008 року за період з 31 серпня 2009 року по 22 квітня 2015 року з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 в розмірі 97 237 грн. 64 коп., з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в розмірі 97 237 грн. 64 коп., з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 в розмірі 97 237 грн. 64 коп. Стягнути з відповідачів, сплачений судовий збір у розмірі 972 грн. 38 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2015 року в задоволенні позову кредитної спілки відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, голова правління КС «Добросвіт» - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначав, що судом неповно були зясовані обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовані норми матеріального права.

Вказував, що постановлене попереднє рішення суду , яким було стягнуто достроково кредитні кошти та нараховані відсотки, не припинило кредитні зобовязання між сторонами, оскільки останні припиняються в результаті належного виконання грошового зобовязання.

А сторони, підписавши кредитний договір № 00236 від 30 липня 2008 року, узгодили між собою виконання договору, однією з вимог якого було нарахування відсотків від дня наступного за днем отримання позичальником суми кредиту - по день повернення кредиту або його частини включно.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2009 року знаходилось на примусовому виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції й виконувалося шляхом відрахування грошових коштів із заробітної плати боржника, а тому апелянт вважає за можливе нарахування відсотків на неповернуту частину кредиту, відповідно до п. 1.3 кредитного договору та ст. 1048 ЦК України та їх стягнення з відповідачів.

З огляду на це представник КС «Добросвіт» - ОСОБА_6 вважає, що така неправильна оцінка доказів призвела до помилкового вирішення справи і просив скасувати рішення районного суду та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідачів відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором № 00236 від 30 липня 2008 року за період з 31 серпня 2009 року по 22 квітня 2015 року в розмірі 97 237 грн. 64 коп. та судові витрати в розмірі 972 грн. 38 коп. за подачу позовної заяви та 486 грн. 19 коп. за подачу апеляційної скарги.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга має бути відхилена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В п.8 та п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Вказане рішення відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що між КС «Добросвіт» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 00236 від 30 липня 2008 року, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 12 000 грн., зі сплатою 42% річних на умовах щомісячної сплати відсотків за користування кредитом та сум кредиту в розмірах і за графіком, встановленим кредитним договором, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 30 липня 2011 року /а.с.5-6/.

Для забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору між КС «Добросвіт», ОСОБА_7 були укладені договори поруки № 00236/1 від 30 липня 2008 року з ОСОБА_8 /а.с.7/, № 00236/2 від 30 липня 2008 року з ОСОБА_9 /а.с.8/, № 00236/3 від 30 липня 2008 року з ОСОБА_10 /а.с.9/. Відповідно до умов вищезазначених договорів, поручителі зобовязувалися солідарно відповідати перед кредитором у повному обсязі за зобовязаннями боржника.

Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, яка вимагається ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_7 не виконував свої зобовязання належним чином, в звязку з чим КС «Добросвіт» , як це передбачено Договором, змінила строк виконання основного зобовязання, повідомивши про це боржника письмовою вимогою від 22 червня 2009 року віх. № 390 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом на протязі 30 днів з моменту предявлення вимоги.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відмовляючи в задоволенні позову кредитної спілки в частині вимог до поручителів ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12, суд послався на вимоги ч.4 ст.559 ЦК України та п.5.6 Договорів поруки і , враховуючи, що з дати визначення Кредитором строку виконання Боржником основного зобовязання ( 22.07.2009 року) минуло більше двох років , то порука є припиненою.

Приписами частини 4 статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

А сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитором або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Порука також припиняється у зв'язку із закінченням строку, який надається кредитору для пред'явлення вимоги поручителю. Вказаний строк може бути передбачений в договорі (договірний строк) або визначений в законі (законний строк).

За відсутності, відповідної договірної умови слід застосовувати строки, передбачені у ч. 4 ст. 559 ЦК України. Законний строк може бути різної тривалості: 6 місяців - для зобов'язань з визначеним строком виконання та 1 рік - для зобов'язань, строк виконання яких не визначений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Тому встановивши, що протягом двох років від дня настання нового визначеного КС «Добро світ» строку виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором № 00236 від 30 липня 2008 року кредитна спілка не пред'явила вимоги до поручителів про стягнення відсотків, що бул нараховані після ухвалення попереднього рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про припинення поруки .

Такий висновок суду відповідає рішенню Верховного Суду України, прийнятому за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм матеріального права, що регулюють подібні правовідносини , по справі 29 січня 2014 року при розгляді цивільної справи № 6-15цс13, яке відповідно до ч.1 ст.360 7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги в цій частині були предметом судового дослідження і висновків суду не спростовують.

Крім того суд першої інстанції також правильно виходив з того, що згідно укладеного кредитного договору № 00236 від 30 липня 2008 року не передбачено можливість нарахування процентів за користування кредитом після закінчення дії договору , а заборгованість по кредиту та відсотках за користування кредитом,- була вже стягнута рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2009 року, тому у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів заборгованості по процентах за користування кредитом, як і за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Дана норма закону закріплена і в п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Тобто, із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків. А отже вимоги позивача про стягнення процентів при наявності вже ухваленого рішення про дострокове стягнення з цих же відповідачів тіла кредиту та нарахованих процентів є безпідставними.

Разом із тим суд вірно зазначив, що в даному випадку виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Але вимогу про покладення на відповідачів відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 ЦК України, позивач не ставив, а суд відповідно до ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу.

Зазначені в апеляційній скарзі докази та обґрунтування не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для її задоволення, оскільки носять субєктивний характер і ґрунтуються на неправильному трактуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасована правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За встановлених обставин, підстав для зміни чи скасування рішення суду колегія суддів не вбачає, у звязку з чим рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України , колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Голови правління Кредитної спілки «Добросвіт» - ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2015 року - відхилити .

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Добросвіт» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення відсотків залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :