Справа № 194/262/15-ц
Провадження № 2/194/202/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2015 року м. Тернівки

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пономаренко І.П.

при секретарі Сафоновій А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, суд -

В С Т А Н О В И В:

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 23 липня 2014 року він уклав договір фінансового лізингу, предметом якого по даному договору є автомобіль RenaultDuster 1.5 DMTExpression. Отримавши від представника ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» рахунок до оплати та запевнення, що після такої оплати він негайно отримає предмет лізингу, сплатив 132000 грн. на рахунок відповідача, однак відповідач відмовився передавати йому предмет лізингу і виконання договору не відбулося, а тому вважає, що його введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Договір та додатки до нього не містять жодних умов, які б передбачали захист його прав як споживача, а навпаки свідчать про нечесну підприємницьку діяльність відповідача, метою якої є залучення сторонніх фінансових ресурсів для власних потреб та небажання продавати визначений видом діяльності товар і надавати фінансові послуги, договір не містить конкретні визначення щодо розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано в кого саме лізингодавець придбає автомобіль, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу, строк виконання зобов'язань відповідача. Вважає несправедливими умови договору лізингу, а саме п.1.6 згідно якого вартість автомобіля, що визначена додатком №3 в розмірі 220000 грн., може бути в подальшому змінена без будь-кого вибору для лізингоодержувача окрім як доплатити різницю вартості до вже сплачених авансових платежів, також не оговорені умови, які б надавали право лізингоодержувачу у випадку невиконання умов договору відповідачем, розірвати договір з ініціативи позивача та ставити питання щодо відшкодування шкоди, що є порушенням його прав як споживача. Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» зазначено вичерпний перелік лізингових платежів. Позивач вважає, що складові першого лізингового платежу, а саме комісійна винагорода за організаційні заходи, яка складає 10% від вартості предмету договору, виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом. На підставі зазначеного просить визнати договір № 010372 фінансового лізингу, укладений 23 липня 2014 року недійсним та стягнути з відповідача на його користь 132000 грн., також врахувати 1320 грн. сплачені банку як комісія за переказ грошей.

Представник відповідача надав до суду заперечення відповідно до змісту якого вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не визнає повністю та просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач надав до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності.

Представник позивача надала до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за її відсутності.

Представник відповідача надав до суду письмову заяву, згідно якої позов не визнає в повному обсязі, просив у задоволені позову відмовити та розглядати справу за його відсутності.

У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікації та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положенням ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Згідно ч.2, 4 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

В судовому засіданні встановлено, що 23 липня 2014 року ОСОБА_1. підписав з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" договір № 010372 фінансового лізингу з додатками, предметом якого є автомобіль RenaultDuster 1.5 DMTExpression (а.с.10-16).

Відповідно до п. 1.3 підписаного договору фінансового лізингу (надалі - Договір) лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу, комісії за організацію та оформлення договору ( 10% від вартості предмету лізингу та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку № 1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Відповідно до довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" прийнята на облік 11 вересня 2012 року згідно рішення № 1217 та має право надавати послуги з фінансового лізингу.

Правовідносини, що виникли з договору фінансового лізингу, регулюються параграфом 6 Глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов"язковості нотаріального посвідчення такого договору, тому нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 Глави 58 ЦК України не є обов"язковим.

Крім того, з боку позивача не надано суду доказу сплати позивачем відповідачеві ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" грошей в сумі 132000 грн., а сам рахунок № НОМЕР_1 ще не є квитанцією про сплату (а.с.20)

Посилання позивача про те, що позивачеві не було роз'яснено умов виконання договірних зобов'язань та договір не містить конкретні визначення щодо розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано в кого саме лізингодавець придбає автомобіль, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу, строк виконання зобов'язань відповідача, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, оскільки відповідно до укладеного між сторонами договору та додатків № 1 та № 2 до договору, сторонами погоджено період лізингу, умови поставки та прийому-передачі предмета лізингу, страхування предмета лізингу, розмір вартості предмета лізингу, погашення відсотків, комісія, тощо, тому такі посилання не заслуговують на увагу.

Також суд не може взяти до уваги твердження позивача про те, що його було введено в оману з підстав щодо умов виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Договору №010372 від 23 липня 2014 року позивач отримав примірник Договору та додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" та свідченням того, що сторони уважно прочитали та зрозуміли усі визначення, умови та зміст Договору і додатків до нього.

Але, як встановлено судом, позивач із заявою про розірвання Договору фінансового лізингу до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами Договору.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 вересня 2013 року у справі №6-40цс13, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд також не може взяти до уваги твердження позивача про несправедливі умови договору, оскільки підставою недійсності Договору є несправедливість умов Договору, відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

За змістом ч. 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому, що передбачено ч. 6 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: - по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); - по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; - по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Таким чином, твердження позивача про наявність обману та несправедливих умов договору під час укладення з ним Договору №010372 від 23 липня 2014 року є помилковим і не узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, з врахуванням положень ст.11 ЦПК України, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, відсутні та в позовних вимогах необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 179, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: І.П.Пономаренко