Справа № 463/426/15 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/2715/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, треті особи Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради та ЛКП "№503" про визнання права власності на квартиру , -

встановила:

Оскарженим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівської міської ради, треті особи Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради та ЛКП "№503" про визнання права власності на квартиру - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням вимог матеріального права, висновки суду суперечать дійсним обставинам справи. Вказує, що у своєму позові вона зазначила, і це встановлено та доведено письмовими доказами, що на момент придбання спірної квартири, така вже була перепланована і переобладнана попереднім власником. Зазначає, що відповідно до ст.152 ЖК України до правовідносин, які виникли у зв'язку з придбанням нею АДРЕСА_1 станом на 11 червня 2003 року та станом на момент подачі позову до суду 2014 рік застосовуватися не може. Ця норма закону могла б застосовувати лише в тому випадку, яки дане переобладнання та перепланування мала намір робити вона.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Всановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.07.2003 р. ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2003 р., № 2139.

Із змісту вказаного договору вбачається, що позивач придбала квартиру, яка складається з двох кімнат та кухні, загальною площею 50,2 кв.м.

У витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.06.2003 р., виданому на ім'я ОСОБА_4, який брався до увагу при укладенні вказаного договору купівлі-продажу, зазначено, що до самовільного переобладнання квартира складалась із однієї кімнати та кухні, загальною площею 50,2 кв. м., після переобладнання квартира складається з двох кімнат та кухні загальною площею 51,1 кв.м., а також прибудовано балкон.

Отже самовільне переобладнання квартири мало місце, ще до моменту придбання такої позивачкою.

Як вбачається із відповіді департаменту містобудування ЛМР від 13.11.2014 р., № 24-347 виконана самовільна реконструкція квартири з влаштуванням балкону не відповідає вимогам п. 8.14 ДБН В.3.2-2-2009р. "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт".

Крім цього відхилення від вимог вказаних норм ДБН підтверджується технічним висновком "Про стан основних конструкцій квартири АДРЕСА_1."

Відмовляючи у задоволенні даного позову районний суд виходив з того, що узаконення самовільного перепланування квартири не відноситься до компетенції суду та позивачем не доведено підстав для задоволення позову відповідно до ст.ст. 335,344 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 152 ЖК України( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 383 ЦК Українивласник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності.

Встановлено, що до самовільного переобладнання спірна квартира складалась із однієї кімнати та кухні, загальною площею 50,2 кв. м., про що було відомо при укладенні договору купівлі-продажу від 11.06.2003 р.

Листом Департаменту містобудування Львівської міської ради № 24-347 від 13.11.2014 року ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу щодо надання висновку про можливість експлуатації квартири після самовільного переобладнання (а.с.62).

Одночасно їй роз'яснено порядок оскарження цієї відмови.

В засіданні судової колегії ОСОБА_2 пояснила, що не оскаржувала в судовому порядку вказану відмову.

Отже позивачкою не доведено, що нею дотримано порядок узаконення самовільного переобладнання квартири.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.