АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 8149/2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Новак Р.В.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ

«Західінкомбанк» Яремчишина І.Б.

на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 1 серпня 2014 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Західінкомбанк» в особі

Київської філії ПАТ «Західінкомбанк»

про стягнення коштів

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2014 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ «Західінкомбанк» в особі Київської філії ПАТ «Західінкомбанк» про стягнення коштів.

Так, стягнуто з ПАТ «Західінкомбанк» на користь ОСОБА_2 суму відсотків у розмірі 398 590,16 грн.; суму 3% річних у розмірі 81 841,89 грн.; суму інфляційних втрат у розмірі 36 755,62 грн.; пеню у розмірі 29 872 291,23 грн.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Яремчишин І.Б. просить це рішення і постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 15.07.2010 р. між ПАТ «Західінкомбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу фізичної особи в національній валюті «Депозит-Класичний» № ДІО 774/14.

08.05.2012 між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до вказаного Договору.

Згідно п.п.1.1., 1.2., 1.5. Договору та Додаткової угоди № 1 до Договору відповідач приймає від вкладника грошову суму у розмірі 3341419,60 грн. на строк 12 місяців і зобов'язується повернути позивачеві суму вкладу та проценти з розрахунку 14% річних, на умовах та в порядку встановлених цим договором.

Згідно п.4.2.3. додаткової угоди №1 до договору, якщо після закінчення строку зберігання вкладу, вказаного у пункті 1.2. даного договору, строк зберігання сторонами не продовжений, незалежно від причин непродовження, вважається, що вклад є вкладом на вимогу з процентною ставкою, згідно пункту 1.6. (0,001% річних). В день волевиявлення вкладник має право продовжити строк дії Договору з встановленням процентної ставки для відповідного строкового вкладу, який буде діяти у той час, або вимагати отримання вкладу.

23.05.2013 р. позивачем було подано відповідачу заяву про повернення готівкою суму банківського вкладу та нарахованих процентів.

Вимога позивача про виконання відповідачем умов договору, повернення сумидепозитного вкладу, відповідачем була залишена без задоволення.

31.05.2013 р. позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про розірвання договору та стягнення вкладу та відсотків.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10.10.2013 по справі №757/11982/13-ц позов ОСОБА_2 до ПАТ «Західінкомбанк» в особі Київської філії ПАТ «Західінкомбанк» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення суми банківського вкладу задоволено частково, а саме: стягнуто з ПАТ «Західінкомбанк» на користь ОСОБА_2 3341419,60 грн. заборгованості за договором; стягнуто з ПАТ «Західінкомбанк» на користь ОСОБА_2 429694,87 грн. нарахованих та несплачених процентів за договором; а також стягнуто судові витрати на користь держави; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 19 грудня 2013 р. зазначене рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року залишено без змін.

На виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 10.10.2013 по справі № 757/11982/13-ц було видано виконавчий лист від 15.01.2014.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві Бялим М.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2014 р., якою було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10.10.2013 р. по справі №757/11982/13-ц.

Станом на 17.03.2014 р. (день звернення до суду) рішення Печерського районного суду міста Києва від 10.10.2013 р. по справі №757/11982/13-ц не виконане.

Оскільки, відповідач станом на день подання позовної заяви не повернув кошти позивачу, та відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.10.2013 р. з відповідача стягнуто нараховані проценти за період з 15.07.2010 р. по 10.05.2013 р., позивач, обгрунтовуючи позов, просив стягнути з відповідача проценти за користування вкладом також за період з 11.05.2013 р. по 17.03.2014 р. у розмірі 398590,16 грн., 3% річних за період з 24.05.2013 р. по 17.03.2014 р. у розмірі 81841,89 грн., суму інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з 24.05.2013 р. по 17.03.2014 р. у розмірі 36755,62 грн., та пеню в розмірі трьох відсотків на підставі ч. 5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 24.05.2013 р. по 17.03.2014 р. у розмірі 29872291,23 грн.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем народження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Виходячи із змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, відповідно до вимог вказаних норм, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування вкладом також за період з 11.05.2013 р. по 17.03.2014 р. у розмірі 398590,16 грн., 3% річних за період з 24.05.2013 р. по 17.03.2014 р. у розмірі 81841,89 грн., суми інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з 24.05.2013 р. по 17.03.2014 р. у розмірі 36755,62 грн.

В цій частині позовних вимог судом першої інстанції належно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам. Висновки суду в цій частині відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують. Підстав для скасування рішення суду в цій частині не вбачається.

Проте, що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі трьох відсотків на підставі ч. 5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 24.05.2013 р. по 17.03.2014 р. у розмірі 29872291,23 грн., то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, спір між сторонами виник із договірних відносин банківського вкладу.

Крім того, згідно ч.2 ст.625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов»язання, яка була вірно застосована судом до правовідносин, що склалися між сторонами.

Тому, судова колегія вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню із наведених вище підстав.

За таких підстав рішення суду в цій частині не можна визнати законним і обґрунтованим, тому, воно підлягає скасуванню з постановлення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

Також, судова колегія вважає, що не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення позову у зв»язку із введенням тимчасової адміністрації у відповідача, оскільки, її було введено у травні 2014 р., а із даним позовом до суду позивач звернувся 20.03 2014 р.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Яремчишина І.Б. - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 1 серпня 2014 р. в частині стягнення пені в сумі 29 872 291,23 грн. - скасувати і постановити нове, яким в цій частині позовних вимог - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :