рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Дем'яносова М.В., Колодійчука В.М.,

Маляренка А.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії»), посилаючись на те, що 21 березня 2012 року між ним та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» було укладено договір щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування. Відповідно до Розділу 2 договору банком, зокрема, було відкрито позивачеві Поточний (мультивалютний) рахунок, на якому обліковується належна позивачеві сума коштів у розмірі 685 000 грн, яку банк відмовився видати у одноразово повному обсязі посилаючись на постанову правління Національного банку України (далі - НБУ) № 540 від 29 серпня 2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», якою обмежено видачу грошових коштів в іноземній валюті з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Враховуючи викладене, позивач просив зобов'язати відповідача видати позивачеві одноразовою операцією через касу готівкою у валюті рахунку, суму коштів у розмірі 700 000 доларів США з поточного (мультивалютного) рахунку. В подальшому позивач зменшив позовні вимоги та просив зобов'язати відповідача здійснити ті самі дії на суму коштів 685 000 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року, позов задоволено. Зобов'язано ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» видати ОСОБА_3 відповідно до договору від 21 березня 2012 року щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування, одноразовою операцією через касу готівкою у валюті рахунку суму коштів у розмірі 685 000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 10 857 250 грн з поточного (мультивалютного) рахунку. Вирішено питання судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач звертався до банку із заявою про повернення грошових коштів з його поточного (мультивалютного) рахунку, яка відповідачем залишена без належного реагування, тому наявні всі підстави для стягнення грошових коштів за договором банківського обслуговування. Також суд зазначив, що постанови правління НБУ є підзаконними нормативно-правовими актами, що приймаються на виконання положень законів, тобто вони не повинні їм суперечити, оскільки закони мають більшу юридичну силу, а постанова правління НБУ від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України» суперечить ст. 41 Конституції України, нормам ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Установлено, що 21 березня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» було укладено договір щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування, за умовами якого банк зобов'язався надати позивачеві комплекс послуг, що включені до пакету продуктів і послуг «Універсальний», умови якого погоджені сторонами у даному договорі, згідно з відповідними підрозділами, пунктами та/або підпунктами Умов банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Сбербанк Росії», затверджених наказом голови правління № 37 від 16 січня 2012 року (з усіма змінами та доповненнями, що відбулись протягом дії цього Договору), або Умов, що затверджені на заміну вищезазначеним (а.с. 5 - 6).

Відповідно до розділу 2 договору банком, зокрема, було відкрито позивачеві Поточний (мультивалютний) рахунок та надалі банк зобов'язався здійснювати розрахунково-касове обслуговування на умовах, передбачених цим Договором та відповідними підрозділами, пунктами та/або підпунктами Умов.

Як вбачається із виписки по особовому рахунку станом на 29 жовтня 2014 року залишок становить 702 284,72 доларів США (а.с. 7).

Листом від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся з проханням видати належні йому грошові кошти сумі 700 000 доларів США, проте Банк відмовив, посилаючись на постанову правління НБУ № 540 від 29 серпня 2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», якою обмежено видачу грошових коштів в іноземній валюті з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ (а.с. 8 - 9).

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з тим нормативно-правові акти НБУ не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Тобто, посилання ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на постанову правління НБУ від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», п. 1 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15000 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин НБУ з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Отже, суди дійшли правильного висновку, про те, що відмова банку у поверненні грошових коштів з поточного (мультивалютного) рахунку ОСОБА_3 суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками судів про те, що кошти мають бути видані позивачу одноразовою операцією з його поточного рахунку.

Правовідносини банку та володільця рахунку урегульовано главою 72 ЦК України, обов'язок банку з повернення коштів визначено статтями 1068, 1073 ЦК України та умовами відповідного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка.

Згідно зі ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

У п. 1.3.1.4 договору банківського (мультивалютного) рахунку зазначено, що банк зобов'язаний здійснювати прийняття від клієнта та видачу йому готівки відповідно до чинного законодавства України, внутрішніх документів банку, а також цього договору.

Видача коштів готівкою одноразовою операцією договором не передбачена.

Зобов'язуючи банк видати ОСОБА_3 готівкою одноразовою операцією через касу банку належні йому кошти, суд не звернув уваги на те, що порядок виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

У зв'язку з цим суд правильно зобов'язав відповідача видати позивачу грошові кошти згідно умов поточного рахунку, але не мав права визначати на власний розсуд порядок виконання цього рішення, оскільки такий порядок встановлюється державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішення суду.

Отже, висновок місцевого суду, з яким помилково погодився й апеляційний суд, про видачу коштів з поточного рахунку позивача одноразовою операцією не ґрунтується на нормах права.

Відповідно до ст. 341 ЦПК України суд касаційної інстанції, має право скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення, або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів, обставини справи встановлені судом повно й правильно, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року та ухвала апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року підлягають зміні з відмовою ОСОБА_3 у задоволенні вимог про зобов'язання відповідача видати йому грошові кошти одноразовою операцією. В решті позовних вимог судові рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року змінити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 про зобов'язання публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» видати йому грошові кошти одноразовою операцією відмовити.

В частині задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» видати йому відповідно до договору від 21 березня 2012 року щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Універсальний» в рамках договору щодо банківського обслуговування суму коштів у розмірі 685 000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення становить 10857 250 грн з поточного (мультивалютного) рахунку, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Колодійчук

А.В. Маляренко

І.М. Фаловська