Справа №472/844/14-ц 07.05.2015 07.05.2015 07.05.2015
Провадження №22-ц/784/900/15 Головуючий першої інстанції Тустановський А.О.
Категорія: 19 Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
У Х В А Л А

Іменем України

7 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання: Богуславській О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 7000 грн.,

В С Т А Н О В И Л А :

5 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 7000 грн.

Позивач зазначала, що у лютому 2011 року вона передала на зберігання відповідачу 24 000 грн. належних їй грошових коштів, отриманих внаслідок відчуження свого житлового будинку.

В період з лютого по травень та у червні 2011 року вона частинами забрала у відповідача з указаних грошових коштів 10 000 грн. на власні потреби.

Крім того, ще 7000 грн. відповідач від імені позивача передала іншій особі в рахунок вартості житлового будинку, придбаного позивачем у ОСОБА_4 Після визнання рішенням суду цієї угоди недійсною, заочним рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17 червня 2013 року з ОСОБА_4 на її користь стягнуто 7000 грн.

Однак, залишок суми в 7000 грн. відповідач добровільно повертати відмовляється, що було підставою неодноразових звернень до правоохоронних органів.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача зазначені 7000 грн.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2015 року позов задоволено частково. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 3450 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове - про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з положеннями статей 208, 397 ЦК України, договір зберігання фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони не заперечували, що у лютому 2011 року вони усно домовилися про те, що позивач передає на зберігання відповідачу грошові кошти на загальну суму 25 150 грн. З цих коштів 22 150 грн. отримані позивачем внаслідок відчуження належного їй житлового будинку, а 3000 грн. - заощадження з пенсії.

З указаних коштів у період з березня по червень 2011 року позивач забрала у відповідачки 10 000 грн., у листопада 2011 року - 7000 грн. та ще 1000 грн. восени 2011 року. Крім того, у лютому 2011 року відповідачка з указаних коштів оплатила за встановлення пам'ятника 3700 грн. Отже, з указаних 25 150 грн. позивачці повернуто 21 700 грн., а не повернутими залишилися 3450 грн.

Відповідач факт передачі їй позивачем коштів на зберігання не заперечувала. Однак, вважала, що повернула всі грошові кошти в повному обсязі, про що дала, у тому числі, письмові пояснення (а. с. 52).

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно встановив права і обов'язки сторін, відповідні їм правовідносини та, згідно з положеннями ЦК щодо договору зберігання, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3450 грн. У зв'язку з чим, ухвалив рішення про часткове задоволення позову.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд прийняв до уваги лише ті докази, які надала відповідач, оскільки місцевий врахував і надані позивачем письмові докази, які наявні в матеріалах справи.

Також безпідставними є і посилання апелянта на те, що суд першої інстанції невірно визначив суму коштів, переданих на зберігання та тих, що підлягають стягненню з відповідача.

Висновок суду першої інстанції про оплату пам'ятника в сумі 3700 грн. з коштів, переданих на зберігання відповідачу, а не за рахунок кредитних коштів, позивач також не спростувала належними і допустимими доказами.

Зокрема, з виписок банку з карткового рахунку ОСОБА_2 за період з 1 січня2010 року по 23 вересня 2014 року, які відповідач надала під час апеляційного розгляду, не вбачається, що вона сплатила оспорювану суму за виготовлення пам'ятнику саме за рахунок кредитних коштів.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: