Справа № 369/3645/15-ц
Провадження №2/369/1963/15
РІШЕННЯ

Іменем України

27.04.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Ткаченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Садівницького товариства «Зоря» до ОСОБА_1, Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа Управління Держкомземагенства у Києво-Святошинському районі про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач СТ «Зоря» звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що в 1994 році було створено ГО «Садівницьке товариство «Зоря».

Згідно рішення №10 від 01.04.1994 року виконавчого комітету Михайлівсько- Рубежівської сільської ради за садівницьким товариством «Зоря» було закріплено земельну ділянку площею 5,4961 га передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва 81 члену садівницького товариства «Зоря» загальною площею 4,3969 га (по землевласникам і в розмірі угідь згідно із додатком №1). Передано безкоштовно у колективну власність земельні ділянки площею 1,0992 га (під вулицями та площами), що знаходяться у колективному користуванні членів садівницького товариства.

В 1998 році позивач отримав правовстановлюючі документи на виділену земельну ділянку та 03.12.2007 здійснив виніс земельної ділянки в натуру, прийнявши на відповідальне зберігання межові знаки.

В 2008 року між сторонами виник земельний спір з приводу використання відповідачкою частини земельної ділянки, яка належить товариству. На даній частині земельної ділянки проходить водопровід, яким користуються жителі садівницького товариства.

Відповідач всіляко перешкоджає законним власникам частини земельної ділянки, яку вона приватизувала, встановити паркан та використовувати її за призначенням, заявляючи, що у неї є право власності на цю ділянку.

13.10.2014 представником позивача до Михайлівсько-Рубежівської сільської ради було направлено заяву з проханням розібратися з спірною ситуацією. 01.11.2014 було отримано відповідь в якій зазначено про те, що відповідачка отримала у власність земельну ділянку, яка знаходиться в межах села Забуччя Києво-Святошинського району площею 0,1494 га для ведення особистого селянського господарства згідно рішення 17 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 29.12.2009. Відповідачка має державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :02:002:0113).

Але приймаючи рішення 17 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 29.12.2009 не було враховано вимоги законодавства, щодо заборони передачі в приватну власність земельної ділянки яка вже знаходиться в приватній власності інших громадян.

Тому просив визнати недійсним та скасувати рішення 17 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 29.12.2009. Визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1494 га, кадастровий номер :02:002:0113, виданий на імя ОСОБА_1.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник позов не визнали, оскільки, відповідач отримала державний акт на землю згідно законодавству , позивач заявляє позов про те, що на частині земельної ділянки відповідача проходить водопровід, яким користуються жителі садівницького товариства, проте дана обставина нічим не підтверджена. Також доводи його про накладення земельних ділянок сторін не підтверджена, позивач не має правовстановлюючих документів на земельну ділянку..

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада в судове засідання, не з»явилася, про день слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Третя особа в судове засідання не з»явилася, про день слухання справи повідомлялася.

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що згідно рішення №10 від 01.04.1994 виконавчого комітету Михайлівсько-Рубежівської сільської ради за садівницьким товариством «Зоря» було закріплено земельну ділянку площею 5,4961 га, передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва 81 члену садівницького товариства «Зоря» загальною площею 4,3969 га (по землевласникам і в розмірі угідь згідно із додатком №1). Передано безкоштовно у колективну власність земельні ділянки площею 1,0992 га (під вулицями та площами), що знаходяться у колективному користуванні членів садівницького товариства.

На підтвердження позовних вимог, представник позивача посилається на Державний акт на право колективної власності на землю,виданий 16.06.1998 року, але з цього акту не можливо зробити висновок, що ця земельна ділянка виділена з земельної ділянки площею 5, 5 га, а якщо так, то згідно якому рішенню було вилучення цієї земельної ділянки, чи входить ця земельна ділянка в склад земельної ділянки площею 5, 5 га.

Посилаючись на акт перенесення в натуру меж земельної ділянки від 03.12.2007, представник позивача не надає доказів, що згідно даного акту було перенесення меж саме цієї земельної ділянки в натуру.

Також суд не знаходить належним доказом схему виносу на натуру ділянки , яку склав ОСОБА_3, та на яку посилається представник позивача, оскільки з даної схеми не вбачається взагалі яку земельну ділянку було винесено , якої площі та чи є накладення земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку, якщо так, то яку , якої площі.

Крім цього, доводи його , що з 2008 року між сторонами виник земельний спір з приводу використання нею частини земельної ділянки, яка належить товариству, що на даній частині земельної ДІЛЯНКИ проходить водопровід ЯКИМ користуються жителі садівницького товариства, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні..

По-перше Рішенням 17 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 29.12.2009 відповідач отримала у власність земельну ділянку, яка знаходиться в межах села Забуччя, Києво-Святошинського району площею 0,1494 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :02:002:0113), але те, що її частина земельної ділянки перебуває в колективній власності садівницького товариства «Зоря», також право власності позивача на земельну ділянку площею 1, 0992 га в судовому засіданні крім голослівних стверджень представника позивача ця обставина не доведена.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЗК України, п. 34 ст. 26 та ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та здійснюється на сесіях цих рад шляхом прийняття рішень.

Згідно ст. 59 вказаного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 125 ЗК України в чинній нині редакції передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Позивач вказує, що відповідач перешкоджає законним власникам частини земельної ділянки, яку вона незаконно приватизувала, встановити паркан та використовувати її за призначенням, заявляючи, що у неї є право власності на цю ділянку.

Проте, як вбачається з рішення виконавчого комітету Мих. Рубежівської сільської ради від 01.04.1994 , додатку до нього , земельна ділянка площею 1, 0992 га ( під вулиці та площі) передано у колективну власність ,та знаходиться у колективному користуванні членів садівницького товариства, проте Державний акт на право колективної власності не виготовлявся, державна реєстрація земельної ділянки не проводилася, (відсутній кадастровий номер), що підтверджується листом виконкому Мих. Рубежівської сільської ради за № 822 від 29.10.2014, також згідно цього листа згідно державного акту на право користування землею (серія Б№086080) в користуванні ГО С/Т «Зоря» знаходиться земельна ділянка загальною площею 5, 5 га яка знаходиться в межах села Забуччя, Києво-Святошинського.

А тому з даних документів не можливо встановити конфігурацію землі, що унеможливлює встановити чи є накладення земельних ділянок.

Також, не можливо встановити план меж земельної ділянки, зокрема визначити суміжних користувачів земельних ділянок, що межують із земельною ділянкою позивача.

Ст. 211 Земельного кодексу України стосується захисту порушення права на земельну ділянку.

Для звернення за захистом певного права необхідно належними доказами навести наявність у позивача такого права, але належних доказів про наявність права не надано.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Порядок припинення права на землю регулюється главою 22 ЗК України , яка визначає вичерпний перелік підстав як для припинення права власності на земельну ділянку, так і для припинення права користування нею.

Нормою статті 140 ЗК передбачені виключні підстави припинення права власності, в тому числі на добровільній основі, а статтею 143 ЗК України передбачений виключний перелік підстав для примусового припинення прав на земельну ділянку.

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення права власності позивача на земельну ділянку прийняттям спірного рішення Михайлівсько-Рубежівською сільської ради від 29.12.2009, оскільки не навів доказів, що це рішення призвело до виникнення негативних наслідків для нього, а саме накладення земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 на земельну ділянку позивача, не доведено в чому саме полягає незаконність оспорюваного рішення..

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Наполягаючи на своїх вимогах, представник позивача посилається на план землекористування Научно-виробничого об»єднання «електроприлад» землекористування площею 5, 5 га. а також зведений план ділянок СТ «Зоря» , що не дає підстави для задоволення позовних вимог, також призначення експертизи за даними документами, для захисту прав в судовому порядку як власника цієї земельної ділянки. У відповідності до ст.. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. Навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків Позивач не набув такого права на підставі якого можно вимагати усунення перешкод в користування цією земельною ділянкою.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні представник позивача просив призначити експертизу, але представником позивача не надано документів, які необхідні згідно діючому законодавству по даній категорії справ для проведення її. Представник позивача не заперечував що доказів по справі недостатньо, у зв»язку з чим просив надати час для надання додаткових доказів, але не обґрунтував яких, що позбавило суд можливості призначення такої експертизи. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 22 листопада 2010 року № 3-27гс10 обовязковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність в особи, що ї використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність в неї таких документів є самовільним зайняттям земельної ділянки.

Ст. 211 Земельного кодексу України стосується захисту порушення права на земельну ділянку. Для звернення за захистом певного права необхідно належними доказами навести наявність у позивача такого права. Належних доказів про наявність права не надано.

Крім того, зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 116, 125, 126, 152, 211 ЗК України, ст. ст. 317, 321, 382, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові Садівницького товариства «Зоря» до ОСОБА_1, Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа Управління Держкомземагенства у Києво-Святошинському районі про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: