Справа № 194/225/15-ц
Провадження № 2/194/184/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року м. Тернівки

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пономаренко І.П.

при секретарі Сафоновій А.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, суд -

В С Т А Н О В И В:

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11 листопада 2014 року вона уклала договір фінансового лізингу № 01/14-00047 з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс». Предметом Лізингу по даному договору є автомобіль Nissan. Відповідно до умов договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Нею було сплачено 24906 грн. з зазначенням призначення платежу згідно договору № 01/14-00047, але компанія відмовилась передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено сплату 50% від вартості предмету лізингу, а сплачена сума в розмірі 24906 грн. є комісією за організацію та оформлення договору. 21 листопада 2014 року вона звернулася до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» з заявою про розірвання договору та вимогою про повернення сплачених нею коштів, але ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», посилаючись на п.10.11 ст.10 Договору, добровільно не повернуло їй сплачені грошові кошти. Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» зазначено вичерпний перелік лізингових платежів. Умовами спірного договору передбачені такі лізингові платежі(п.1.7 ст.1, ст.8): перший лізинговий платіж, який складається із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору (комісія за організацію) у розмірі 10% вартості предмета лізингу згідно додатку № 1 до договору; авансу ціни предмета лізингу, який становить 50% вартості предмета лізингу; комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу. Крім того, вона зобовязана сплачувати другий лізинговий платіж (п.8.2.3 ст.8 договору), який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу, сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу, сплати комісії за супроводження договору. Позивач вважає, що складові першого лізингового платежу, а саме комісія за організацію та аванс ціни предмету лізингу, виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом. Розділом 10 Договору передбачена відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем, що на її думку є фактом включення відповідачем у договір несправедливих умов, що є порушенням її прав як споживача. На підставі зазначеного просить визнати договір № 01/14-00047 фінансового лізингу, укладений 11 листопада 2014 року недійсним та стягнути з відповідача на її користь 24906 грн.

Представник відповідача надав до суду заперечення відповідно до змісту якого вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не визнає повністю та просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за її відсутності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на вищезазначене, та зазначила, що у відповідача є сертифікат на надання послуг в сфері фінансового лізингу, але самої ліцензії на це не має, а тому не відповідач мав права на здійснення фінансових послуг. Крім того стверджує, що позивачеві не було розяснено цього призначення платежу, який виявися комісійною винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору. Тому просить визнати договір фінансового лізингу, укладений 11 листопада 2014 року недійсним, стягнути з відповідача на користь позивача 24906 грн.

У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікації та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положенням ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Згідно ч.2, 4 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

В судовому засіданні встановлено, що 11 листопада 2014 року ОСОБА_2 підписала з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" договір № 01/14-00047 фінансового лізингу з додатками, предметом якого є автомобіль Nissan білого кольору (а.с.11-24).

Відповідно до п. 1.3 підписаного договору фінансового лізингу (надалі - Договір) лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу, комісії за організацію та оформлення договору ( 10% від вартості предмету лізингу та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку № 1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Відповідно до довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" прийнята на облік 11 вересня 2011 року згідно рішення № 1217 та має право надавати послуги з фінансового лізингу.

Також листом Національної комісії яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.08.2013 року № 5831/16-8 розяснено, що здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу не потребує ліцензування.

Правовідносини, що виникли з договору фінансового лізингу, регулюються параграфом 6 Глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов"язковості нотаріального посвідчення такого договору, тому нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 Глави 58 ЦК України не є обов"язковим.

Крім того, з боку позивача не надано суду доказу сплати позивачем відповідачеві ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" грошей в сумі 24906 грн., а сам рахунок № 3 ще не є квитанцією про сплату (а.с.30)

Посилання позивача та представника позивача про те, що позивачеві не було розяснено призначення платежу, який виявися комісійною винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, оскільки відповідно до укладеного між сторонами додатків № 1 та № 2 до договору, сторонами погоджено період лізингу, розмір вартості предмета лізингу, погашення відсотків, комісія, тощо, тому такі посилання не заслуговують на увагу.

Також суд не може взяти до уваги доводи представника позивача про те, що ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" не мало ліцензії на право здійснення фінансових послуг, а тому не мало права на здійснення фінансових послуг, оскільки такі посилання не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року.

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, з врахуванням положень ст.11 ЦПК України, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, відсутні та в позовних вимогах необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 179, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: І.П.Пономаренко