У х в а л а

іменем україни

09 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карток недійсною, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 79 080 грн 03 коп. заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 03 січня 2013 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 40638,30 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10 % на рік на суму залишку за кредитом та зобов'язався повернути ці кошти щомісячними платежами до 31 січня 2014 року.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, а відповідач своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно умов договору, у зв'язку із чим станом на 26 червня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 79080,03 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 37374,38 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 5285,41 грн., залишок за несплаченим штрафом - 36420,24 грн., позивач просив задовольнити позов.

У листопаді 2014 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карток недійсною, так як вона ґрунтується на кредитному договорі від 22 березня 2006 року, зобов'язання по якому припинено внаслідок односторонньої відмови банку від зобов'язання через фактичне не надання готівкою 8000 грн.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 30 січня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову банку та відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, надавши належну оцінку обставинам справи, повно та всебічно з'ясувавши та встановивши їх, правильно виходив з того, що договір кредиту укладений з дотриманням вимог чинного законодавства і підстави для визнання його недійсним відсутні, а відповідач неналежно виконує умови кредитного договору, внаслідок чого утворився борг, який потрібно стягнути з боржника.

При цьому судами правильно застосовані ст. ст. 203, 204, 215, 526, 527, 530, 629 ЦК України, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук