У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів:Леванчука А.О., Мазур Л.М., Маляренка А.В., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», поданою представником Шуліка А.В., на заочне рішення Балтського районного суду Одеської області від 4 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 2007 року між ними та ОСОБА_6 було укладено договір споживчого кредиту на строк до 10 лютого 2008 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3 489 грн 60 коп., а відповідач зобов'язався вчасно сплачувати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконував умови договору, у зв'язку з чим станом на 24 вересня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 38 893 грн. 97 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2 823 грн. 01 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 16 237 грн. 64 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 17 505 грн. 04 коп., а також штрафу відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 1 828 грн. 28 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Балтського районного суду від 4 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2014 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просив скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального справа, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2014 року відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у відкритті касаційного провадження у даній справі, за їхньою касаційною скаргою на заочне рішення Балтського районного суду від 4 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2014 року з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У вересні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2014 року справу допущено до провадження Верховного Суду України, у порядку гл. 3 розд. V ЦПК України.

Постановою Верховного Суду України від 4 лютого 2015 року заяву ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір споживчого кредиту на строк до 10 лютого 2008 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 3 489 грн. 60 коп. зі сплатою 12 % річних, а позичальник зобов'язаний був сплачувати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, станом на 24 вересня 2013 року утворилась заборгованість у загальній сумі 38 893 грн. 97 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2 823 грн. 01 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом - 16 237 грн. 64 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 17 505 грн. 04 коп., а також штрафу відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 1 828 грн. 28 коп.

Судами також встановлено, що строк виконання зобов'язання за договором закінчився 10 лютого 2008 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність за домовленістю сторін була збільшена до 5 років (п. 5.5 договору). Однак позивач звернувся до суду із позовом лише у жовтні 2013 року, тобто після спливу позовної давності.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суди дійшли висновку, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, а тому позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною першою статті 259 ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Разом із тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищезазначені положення закону та не звернули увагу на те, що у даній справі відповідач із заявою про застосування позовної давності до суду першої інстанції не звертався, а тому відсутні правові підстави для застосування судом позовної давності.

Крім того, застосувавши до спірних правовідносин норми п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди залишили поза увагою, що указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Ураховуючи, що судами не дотримані всі вимоги процесуального закону, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені судові рішення законними та обґрунтованими визнати не можна, а тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», поданою представником Шуліка А.В., задовольнити частково.

Заочне рішення Балтського районного суду Одеської області від 4 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.Є. Червинська А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. МаляренкоГоловуючий Судді: Т.О. Писана