Справа № 535/1138/14-ц
Провадження № 2/535/9/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Якименко Т.О.,

при секретарі Балала Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Котельва справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та визнання права власності на 1/2 частину будинку, та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та визнання спільним сумісним майном будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору - Котелевська селищна рада Полтавської області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна, та визнання за нею права власності на 1/2 частку нерухомого майна - житлового будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В ході розгляду справи з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та визнання спільним сумісним майном будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулась третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з літа 2008 року по лютий 2012 року, вона проживала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 Під час спільного проживання, в липні 2009 року, ОСОБА_2 подарував їй земельну ділянку площею 0,175 га яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На вказаній земельній ділянці, а також на земельній ділянці, належній ОСОБА_2 площею 0,15 га, вони, за спільні кошти та спільним трудом, за допомогою її батьків, влітку 2009 році, почали будувати житловий будинок, будівництво якого було закінчено цього ж року. Вважає, що третя особа, з самостійними вимогами - ОСОБА_3 взагалі не має права на вказане нерухоме майно, оскільки після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 у 2005 році, вони спільно не проживали. Тому у задоволенні її позову слід відмовити.

В судовому засіданні представник позивачки та відповідачки за позовом третьої особи - ОСОБА_1 адвокат Фільова Н.Д., підтримала позицію своєї довірительки та просила позов ОСОБА_1 задоволити повністю, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю за безпідставністю.

Третя особа з самостійними вимогами - ОСОБА_3 у судові засідання жодного разу не з'явилась, хоча її явка у судові засіданні була визнана судом обов'язковою.

Представник третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_5 у судовому засіданні позов ОСОБА_3 підтримав, з підстав викладених у позовні заяві. Однак не зміг пояснити дату початку будівництва житлового будинку та закінчення, а також за чиї кошти було проведено його будівництво. Посилався на те, що йому і не потрібно нічого доводити, в зв'язку з тим, що даний позов повністю визнав відповідач ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, а позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 визнав повністю, пояснивши, що після розлучення у 2005 році з ОСОБА_3 продовжував з нею проживати, до грудня 2010 року. У 2006- 2007 роках він придбавав будівельні матеріали на будівництво за спільні кошти з ОСОБА_3, а весною 2008 року, самовільно, почав будувати житловий будинок, за адресою АДРЕСА_1, будівництво якого в основному було закінчено у 2008 році. За незаконне будівництво він був притягнутий будівельною інспекцією до адміністративної відповідальності за незаконне будівництво. Потім узаконив вказаний житловий будинок 28.05.2013 року, що стверджується витягом з реєстру від 28.05.2013 року. З приводу дарування ОСОБА_1 земельної ділянки влітку 2009 року, пояснив, що він в цей час проживав з колишньою дружиною ОСОБА_3, а таємно зустрічався з ОСОБА_1 І з метою, щоб ОСОБА_1 не повідомила ОСОБА_3 про їх віносини, він подарував їй земельну ділянку площею 0,175 га за адресою: АДРЕСА_1. З ОСОБА_1 у фактичному шлюбі почав проживати з кінця 2010 року по лютий 2012 року, коли житловий будинок був побудований, а з участю ОСОБА_1 та її батьків, були зроблені лише незначні роботи.

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору - Котелевської селищної ради Полтавської області - Топольник Р.М. у судових засіданнях від 05 лютого та 23 березня 2015 року, у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Пояснив, що в наданих ним у судовому засіданні документах, зафіксовано, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_7, був побудований у грудні 2008 року і рішенням виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області №316 від 02 грудня 2008 року самовільне будівництво вказаного житлового будинку було узаконено.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, приходить до переконання, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та визнання права власності на 1/2 частину будинку, та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та визнання спільним сумісним майном будинок, відмовити повністю з таких підстав.

Рішенням виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області №316 від 02 грудня 2008 року, на підставі заяви ОСОБА_2 від 18 листопада 2008 року (а.с. 110), був узаконений самовільно збудований житловий будинок у домоволодінні ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 74).

Згідно висновку головного архітектору району по забудові земельної ділянки № 1382 від 25.11.2008 року, самовільно збудований житловий будинок у домоволодінні ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, не порушує архітектурного вигляду вулиці і будівництво виконано за всіма правилами забудови.(а.с.109).

Відповідно до технічного паспорта виготовленого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 26 листопада 2012 року, рік побудови житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, значиться 2008 рік. Будинок складається з двох кімнат, загальною площею 76,1 кв. та двох тамбурів (а.с 13-15).

Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про право власності та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.05.2013 року (а.с. 92-93).

Рішенням 26 сесії 5 скликання Котелевської селищної ради Полтавської області від 16.04.2008 року, ОСОБА_2 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,15 га по АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 162-165).

Рішенням 33 позачергової сесії 5 скликання Котелевської селищної ради Полтавської області від 18 листопада 2008 року, ОСОБА_2 була передана у приватну власність земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,175 га за цією ж адресою (а.с. 160-161).

Як було встановлено у судовому засіданні і підтверджується вищевказаними документами ОСОБА_2 побудував вказаний будинок у 2008 році.

Як пояснювала позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні, вони почали проживати з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах з літа 2008 року, а будівництво вказаного будинку, розпочали у жовтні-листопада 2008 року. При цьому, в позовній заяві та в наданих письмових тезисах виступу в судових дебатах, взагалі вказувала, що будівництво спірного будинку розпочали вже у 2009 році, після того, як ОСОБА_2 подарував їй земельну ділянку площею 0,175 га., і продовжували будівництво в 2010 році. На момент припинення їх фактичних шлюбних відносин, у лютому 2012 року, житловий будинок, на її думку є недобудованим.

У підтвердження своїх пояснень ОСОБА_1 надала в судове засідання копії накладних на придбання будівельних матеріалів, датованих 2009-2010 роками, в яких відсутнє прізвище покупця, пояснивши при цьому, що за придбання будівельних матеріалів кошти сплачував ОСОБА_2

Оскільки, пояснення ОСОБА_1 щодо початку та закінчення будівництва спірного житлового будинку, та її вкладу в будівництво, не співпадають з датами закінчення його будівництва та узаконення будівництва зазначених у документах, виданих органами місцевого самоврядування, суд критично ставиться до її пояснень, оскільки вони ґрунтуються тільки на свідченнях свідків та фото з сімейного архіву.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте до шлюбу, або за час шлюбу, але за кошти, що належали одному з подружжя особисто.

Зокрема, обов'язковому встановленню та доказуванню підлягають факти придбання одним з подружжя майна під час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності.

Всупереч положень статей 10 і 60 ЦПК України ОСОБА_1 не навела беззаперечних доказів того, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, в якому їхні частки рівні. Доводи позивачки про те, що вони побудували житловий будинок у період спільного проживання та вона брала участь своїми коштами та трудом у будівництві, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Таким чином, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити в зв'язку з недоведеністю своїх позовних вимог.

Суд вважає також, що в зв'язку з недоведеністю своїх позовних вимог, слід відмовити у задоволенні позову і третій особі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_3, навіть при тому, що цей позов визнав відповідач ОСОБА_2, і представник ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_5 вважає, що на цій підставі ОСОБА_3 немає необхідності доводити свої позовні вимоги.

Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідачка за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала, пояснивши, що він поданий з метою перешкодити їй в реалізації свого права власності на спірне майно.

Таким чином, суд вважає, що третій особі ОСОБА_3 необхідно було довести свої позовні вимоги, чого її представник у судовому засіданні не зробив.

Судом встановлено, що третя особа з самостійними вимогами - ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 з 04.08.1990 року по 06.04.2005 року. Від даного шлюбу вони мають двох повнолітніх доньок., які після розлучення сторін постійно проживали з матір'ю.

На обґрунтування своїх позовних вимог, щодо встановлення факту проживання однією сією після розірвання шлюбу, представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5 були представлені тільки пояснення свідків, які конкретно ні про спільне проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_2, а ні про будівництво спірного будинку пояснити не змогли. Жодних письмових доказів на підтвердження факту їх спільного проживання та придбання в цей період спірного будинку, представник ОСОБА_3 не надав.

Рішенням Котелевського районного суду від 01 грудня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, та яке у судовому засіданні за клопотанням представника позивачки ОСОБА_1, було приєднано до матеріалів справи, встановлено, що період часу який ОСОБА_3 просить визнати часом її спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_2, тобто з 2005 року по грудень 2010 року, вона проживала окремо від відповідача, мала низький дохід в зв'язку з чим самостійно не могла утримувати дорослих дітей, та потребувала допомоги зі сторони їх батька. Відповідач за даним позовом ОСОБА_2 визнаючи позов частково, пояснював, що не має змоги надавати матеріальну допомогу в розмірі, в якому просить позивачка, оскільки він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особі, або особа щодо якої встановлені ці обставини.

Всі ці обставиниу їх сукупності виключають можливість встановлення факту проживання однією сім'ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без шлюбу та придбання ними спірного житлового будинку.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, ні позивачкою ОСОБА_1, а ні третьою стороною яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3, не надано належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення їх позовних вимог.

Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218, 235 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 74 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та визнання права власності на 1/2 частину будинку, відмовити повністю.

У задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та визнання спільним сумісним майном будинок, відмовити повністю.

Судові витрати по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не присуджуються.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Голова Котелевського районного суду

Полтавської області Т.О.Якименко