У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики удаваним, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 5 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона 2 серпня 2013 року надала у борг ОСОБА_5 в присутності свідків 10 тис. доларів США. ОСОБА_5 зобов'язувався повернути позику по першій вимозі ОСОБА_4, але не пізніше 1 січня 2014 року. За користування позикою ОСОБА_5 сплачує 10 % місячних кожного другого числа місяця з дня взяття коштів у борг. ОСОБА_5 позику не повернув та станом на 1 січня 2014 року має борг у сумі 10 тис. доларів США, що еквівалентно 81 500 грн. та відсотки за час користування кредитом в сумі 40 750 грн. Відповідно до п. 4.7 укладеного договору позики за несвоєчасне повернення боргу за кожен день нараховується пеня в розмірі 0,1 % від загальної суми боргу. Відповідно до уточнених позовних вимог станом на 4 листопада 2014 року ОСОБА_4 просила стягнути на її користь з ОСОБА_5 290 486 грн 27 коп. в рахунок погашення заборгованості за договором позики, стягнути 1 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 6 500 грн. і судові витрати в сумі 3 072 грн 58 коп.

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати договір позики від 2 серпня 2013 року удаваним, посилаючись на те, що правочин (договір позики) на який посилається ОСОБА_4 є удаваним.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 5 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 290 486 грн 27 коп. в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 2 серпня 2013 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позову ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням норм ст. ст. 1046, 1048 ЦК України, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_5 станом на 1 січня 2014 року повинен був повернути борг та відсотки за користування коштами. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд правильно виходив із того, що ОСОБА_5 не надано належних та допустимих доказів понесених ним витрат за проведений ремонт будинку та квартири ОСОБА_4

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 5 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко