Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - Бенца К.К.,

при секретарі - Вайда Я.П.

за участю представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №9/Св-07 від 19.01.2007 року,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №9/Св-07 від 19.01.2007 року. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 19 січня 2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №9/Св-07 згідно якого банк надав останньому суму кредиту, у розмірі - 27000 (двадцять сім тисяч доларів США), зі сплатою 13,5% річних, строком з 19.01.2007 року по 18.01.2022 року з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та порядку, передбачені умовами кредитного договору. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором, між ТзОВ «Український промисловий банк» правонаступником якого є позивач та відповідачем - ОСОБА_4 було укладено договір поруки №9/Zпор-07-01 від 19.01.2007 р., згідно якого остання поручилася перед Кредитором за виконання усіх зобов'язань позичальника ОСОБА_5 за кредитним договором №9/Св-07 у їх повному обсязі. Поручитель і боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність. Однак, взяті на себе зобов'язання, щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором ОСОБА_5 належним чином не виконував. Письмову вимогу банку про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору, залишено без задоволення. Враховуючи, що ОСОБА_5 не виконував належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 , як поручителя заборгованість , яка станом на 25.02.2014 року за кредитним договором №9/Св-07 від 19.01.2007 року становить 261 465,18 гривень, з яких: 241 647,58 гривень -заборгованість за тілом кредиту; 19 817,6 гривень - заборгованість за відсотками. Крім того вказує на те, що 30.06.2010 року між ТзОВ «Український промисловий банк» , АТ "Дельта Банк" та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, відповідно до умов якого ПАТ "Дельта Банк" набув права вимоги по кредитному договору №9/Св-07 від 19.01.2007 року. Посилаючись на вказані обставини, а також на норми ст.ст. 512-519,526,530,536, 610,612,629,1046-1050,1054,1056-1 ЦК України, позивач просить суд, стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_4 , як поручителя заборгованість за кредитним договором в сумі 261 465,18 гривень та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. В судове засідання для участі в судових дебатах не з'явився.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях від 24.12.2014 року та у додаткових запереченнях від 24.02.2015 року. Заперечуючи проти позовних вимог зокрема зазначає, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні ( ч.2 ст. 517 ЦК України). Не може вважатись порушенням невиконання зобов'язань боржником чи його поручителем на користь нового кредитора у випадку відсутності письмового повідомлення, направленого рекомендованим листом з описом вкладення, про відступлення права вимоги, та ненадання доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Зазначила, що банк надіслав позичальнику досудову вимогу № 48.2 - 08/3218/12 від 16.08.2012 року, якою банк вимагав дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 днів з дати отримання відповідної вимоги в сумі 28 930, 50 доларів США. Тим самим Банк змінив строк виконання основного зобов'язання, проте до ОСОБА_4 як до поручителя у межах встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку Банк із вимогами не звернувся. Вважає, що підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України, якою встановлено, що порука припиняється , якщо кредитор протягом 6-ти місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. 16.08.2008 року банк пред'явив до позичальника вимогу про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції протягом 30 днів від дати одержання вимоги. Надіславши такий лист, банк відповідно до положень ст.1050 ЦК України та п.6.2 кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання. Зазначає, що у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. З вимогою до поручителя банк звернувся лише 07.03.2014 року, тобто через два роки після застосування права на дострокове стягнення. Зазначає про наявність судового рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2013 року про стягнення з позичальника суми заборгованості за кредитним договором.

Крім того, відповідач стверджує, що позивачем заявлено вимоги поза межами строку позовної давності, а також поза межами 6-місячного строку звернення з вимогами до поручителя, у зв'язку з чим порука в цій частині вимог вважається припиненою. Посилається на правові позиції викладені у постанові ВСУ від 06.11.2013 р. у справі №6-116ЦС13, який зазначив , що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор вправі стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Позичальником не сплачуються щомісячні платежі за кредитом починаючи з 2010 року, однак позивач звернувся з позовом лише у квітні 2014 року. Враховуючи поданий банком розрахунок (з якого вбачається часткова оплата у період до 30.06.2014 року) вимоги банку стосовно заборгованості, що виникла внаслідок несплати тіла кредиту в сумі 7237,73 дол.США та строкових процентів за користування кредитом в розмірі 12930,38 дол.США, які відповідно до встановленої договором черговості платежів мали бути погашені у строк до 10.03.2011 року включно, заявлено після спливу загальної позовної давності.

Крім того, зазначила , що додаток має бути нотаріально посвідченим, а оскільки додаток №2 до договору скріплений тільки підписами та печатками сторін лише на останньому аркуші, а нотаріально не посвідчений, то відповідно до умов договору укладеного між сторонами останній не набрав юридичної сили ( п.11.3 Договору) . Вважає, в частині договору, за якою передається майнове право вимоги за кредитним договором до ОСОБА_5. такий договір є неукладеним. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 19 січня 2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №9/Св-07 згідно якого банк надав останньому суму кредиту, у розмірі - 27000 (двадцять сім тисяч доларів США), зі сплатою 13,5% річних, строком на 180 місяців, з 19.01.2007 року по 18.01.2022 року, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, що стверджується кредитним договором №9/Св-07 від 19.01.2007р., копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с. 5-9/

Як вбачається із змісту кредитного договору ОСОБА_5 отримав кошти від банку на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Сторони погодили всі істотні умови кредитного договору.

Відповідно до пункту 6.2 кредитного договору - банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та / або його поручителем умов цього договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором, а позичальник зобов'язаний протягом 15 календарних днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги ( а у випадку передбаченому п. 4.2.5 - не пізніше наступного робочого дня) повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі за цим договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ТзОВ «Український промисловий банк» правонаступником якого є позивач та відповідачем - ОСОБА_4 було укладено договір поруки №9/Zпор-07-01 від 19.01.2007 р., згідно якого остання поручилася перед Кредитором за виконання усіх зобов'язань Позичальника ОСОБА_5 за кредитним договором №9/Св-07 у їх повному обсязі. Поручитель і боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність. /а.с. 10/

16 серпня 2012 року у зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором і наявністю заборгованості ПАТ "Дельта Банк" надіслало письмову вимогу до позичальника ОСОБА_5 про дострокове повернення кредиту та процентів за користування кредитом , комісії за обслуговування кредитної заборгованості протягом 30 календарних днів від дати отримання цієї вимоги.

03 вересня 2012 року банк пред'явив до боржника ОСОБА_5 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, з яких: дострокове повернення частини позики, що залишилась, і процентів за кредитом на підставі частини другої статті 1050 ЦК України.

Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2013 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором №9/Св-07 від 19.01.2007р. у розмірі 231 241,49 гривень.

Як встановлено судом, 07.03.2014 року ПАТ "Дельта Банк" надіслало письмову вимогу № 31.4-08/2426/13 до поручителя ОСОБА_4 про сплату простроченої ( поточної) заборгованості /а.с. 14/

Позов до ОСОБА_4, як поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором було пред'явлено ПАТ "Дельта Банк" 08.04.2014 року.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_5 (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 18 січня 2022 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з п.2.4 кредитного договору .

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Договором поруки №9/Zпор-07-01 від 19.01.2007 р. не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явлення вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

У зв'язку з порушенням боржником строків погашення платежів, що встановлені договором та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 6.2 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 16 серпня 2012 року вимогу позичальнику про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом , комісії за обслуговування кредитної заборгованості протягом 30 календарних днів від дати отримання цієї вимоги.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом , комісії за обслуговування кредитної заборгованості 16 серпня 2012 року, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України , змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з 16.09.2012 року.

Однак, після зміни строку виконання основного зобов'язання , Банк до суду із позовом до поручителя звернувся лише у квітні 2014 року, тобто зі спливом один рік і шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а відтак суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором поруки припинилися.

Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Саме до цього зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року; у постанові Верховного Суду України у справі № 6-125цс14 від 17.09.2014 року; у постанові Верховного Суду України у справі № 6-106цс14 від 24.09.2014 року.

Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначені положення чинного процесуального законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відтак, позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та у задоволенні таких слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 543, 551, 553, 554, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В позові Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №9/Св-07 від 19.01.2007 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца