У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко О.І.,
суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.,
при секретарі:Сахаровій К.О.,
за участю:представника позивача Лутченко К.К., відповідача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2015 року у справі за позовом Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області до ОСОБА_6 про стягнення витрат за навчання, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2015 року в частині стягнення з нього 3974,95 грн., посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального права.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2015 року позовні вимоги Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області компенсацію за навчання у розмірі 15 633 грн. 67 коп. Вирішено питання судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції вийшов за межі договору на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України та навчальним закладом ДДСО при МВС України, стягнувши з нього суму, яка не входить до умов даного договору, чим порушив ст. 526 ЦК України, яка передбачає виконання зобов'язання відповідно до умов договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає рішення суду першої інстанції.

Судом по справі встановлено, що 28 листопада 2012 року між Управлінням Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області, кандидатом в органи внутрішніх справ ОСОБА_6 та Рівненським вищим професійним училищем ДДСО при МВС України було укладено договір на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України та навчальним закладом ДДСО при УМВС України, відповідно до умов якого навчальний заклад взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів підрозділу здійснити підготовку кандидата ОСОБА_6 за професією 5169 «Охоронник» і кваліфікацією «Охоронник» III розряду для служби в УДСО при УМВС України в Чернігівській області (4-6).

Відповідно до п. 1.2. вказаного договору Управління Державної служби охорони при УМВС України зобов'язане перерахувати Рівненському вищому професійному училищу ДДСО при МВС України кошти на підготовку ОСОБА_6 по факту його зарахування на навчання в розмірі 11 659,62 грн. на протязі трьох діб після надходження платіжної вимоги.

Згідно п. 2.3. договору Кандидат зобов'язаний прибути після закінчення навчального закладу на службу в УДСО при УМВС України в Чернігівській області 14.03.2013 року і відпрацювати в ньому мінімум три роки.

Пунктом 2.4. договору визначено, що у разі неприбуття Кандидата за призначенням, або при його відмові стати до роботи відповідно до укладеного договору, у випадку відрахування з навчання, або звільненні за негативними мотивами чи звільненні за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку, переходу до інших підрозділів органів внутрішніх справ до закінчення строку визначеного договором, компенсувати в повному обсязі всі витрати, які здійснив Підрозділ на його навчання.

Згідно п. 2.5. договору компенсація вказаних сум проводиться у встановленому законодавством порядку, шляхом добровільного внесення сум в касу Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області, або стягненням в судовому порядку.

Наказом УДСО при УМВС України в Чернігівській області від 18.03.2013 року № 85 о/с ОСОБА_6 призначено міліціонером взводу з охорони об'єктів окремої роти міліції УДСО при УМВС України в Чернігівській області (а.с.7).

Наказом від 07.05.2014 року № 137 о/с ОСОБА_6 був звільнений з органів МВС у запас Збройних Сил за п. 63 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за порушення дисципліни), при цьому не відпрацювавши встановлений договором строк (а.с.8).

Задовольняючи позов Управління Державної служби охорони при УМВС України суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 навчався за державним замовленням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ, його звільнення із служби за порушення дисципліни до встановленого трирічного терміну перебування на службі є підставою для відшкодування витрат за навчання.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційним суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 611 ЦК України вказує на те, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З наданих позивачем актів прийому здачі виконаних робіт/послуг вбачається, що ОСОБА_6 проходив навчання з 15 листопада 2012 року по 13 березня 2013 року (а.с.15-25). Довідкою Рівненського вищого професійного училища ДДСО при МВС України визначено, що загалом за весь період навчання ОСОБА_6 УДСО при УМВС України в Чернігівській області було сплачено коштів на загальну суму 15 633,67 грн. (а.с.41). Апеляційний суд вважає надані позивачем докази проведених витрат належними, оскільки вони стосуються предмету доказування і видані відповідними посадовими особами в межах наданих ним повноважень.

Відповідно до п. 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №313 від 1 березня 2007 року, визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно з п. 3 вищевказаного Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою.

Частиною 1 пункту 6 Порядку передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, їх стягнення здійснюється в судовому порядку. У п. 7 Порядку зазначено, що сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції стягнувши 15 633 грн. 62 коп. вийшов за межі договору, яким передбачено, що відповідач повинен сплатити навчальному закладу 11659 грн. 62 коп. не заслуговують на увагу, оскільки за умовами договору у разі неприбуття Кандидата за призначенням, або при його відмові стати до роботи відповідно до укладеного договору, у випадку відрахування з навчання, або звільненні за негативними мотивами чи звільненні за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку, переходу до інших підрозділів органів внутрішніх справ до закінчення строку визначеного договором ОСОБА_6 зобов'язаний компенсувати в повному обсязі не вартість освітньої послуги, а всі витрати, які здійснило Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області на його навчання.

Інші доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: