Справа № 728/434/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 травня 2015 року Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді - Лободи Н.В.

за участі секретаря - Кирути Л.І.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних смертю особи, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Бахмацького районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних смертю особи, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.06.2009 року близько 17:30 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ТАТА 613/58», д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, рухаючись по вул.Центральній в с.Красне Бахмацького району Чернігівської області в напрямку м.Батурин Чернігівської області, не вибрав безпечного бокового інтервалу, порушив вимоги п.2.3.6.; 13.1; 13.3; ПДР України, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, яка рухалася по правому краю проїжджої частини по ходу руху автомобіля в напрямку м.Батурин. В результаті ДТП ОСОБА_4, яка є донькою позивача, отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть. Внаслідок смерті ОСОБА_4, позивач понесла 30 000 грн. матеріальних збитків на поховання доньки, проведення ритуальних церемоній та встановлення пам»ятника, які вона, керуючись ст.11,15,30,1167, 1168, 1187 ЦК України, просить стягнути з відповідача разом з 150 000 грн. моральних збитків, спричинених їй душевними стражданнями, внаслідок втрати рідної доньки.

В ході судового розгляду 22.04.2015 року за клопотанням позивача до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_3, внаслідок чого змінено його процесуальний статус з третьої особи на співвідповідача.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити та пояснила, що ОСОБА_4 була її донькою і загинула в ДТП, що сталася по вині водія ОСОБА_3, якого суд звільнив від відповідальності по амністії. Вказана особа обіцяла відшкодувати їй всі збитки, заподіяні смертю її доньки, але до цього часу не виплатила жодної копійки, тому вона просить стягнути заподіяні їй збитки з відповідачів. Доказів на обгрунтування суми понесених нею матеріальних збитків в розмірі 30 000 грн. вона суду надати не може, оскільки квитанцій, чеків чи накладних не зберігала. Запевнила, що вважає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належними відповідачами за даним позовом, оскільки керував автомобілем ОСОБА_3, а власником транспортного засобу є ОСОБА_2

Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать матеріали справи, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі суду не надали. Про виклик до суду сповіщалися за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 10.06.2009 року померла ОСОБА_4, яка є рідною донькою позивача.

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21.02.2013 року було закрито кримінальне провадження №0000088 від 22.01.2013 року у відношенні ОСОБА_3 стосовно скоєння ним злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і останнього було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2011 році».

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що 09.06.2009 року близько 17:30 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ТАТА 613/58», д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, рухаючись по вул. Центральній в с.Красне Бахмацького району Чернігівської області в напрямку м.Батурин, не вибрав безпечного бокового інтервалу, тим самим порушив вимоги п.2.3.б Правил дорожнього руху України, що зобов»язує водія механічного транспортного засобу, з метою забезпечення правил дорожнього руху, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п.13.1 Правил дорожнього руху України, де водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу, повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу та п.13.3 Правил дорожнього руху України, що зобов»язує водія під час обгону, випередження, об»їзду перешкоди чи зустрічного роз»їзду, дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки дорожнього руху, в результаті чого ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, яка рухалася по правому краю проїзної частини по ходу руху автомобіля в напрямку м.Батурин. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що потягли смерть.

04.06.2009 року ОСОБА_2 була видана довіреність на ім»я ОСОБА_3, якою останньому було надано право керувати автомобілем ТАТА д.н.з. НОМЕР_1 до 04.06.2012 року, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за № 3643.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами.

На підставі ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст.61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки для особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За даних обставин, вирок суду щодо ОСОБА_3 відсутній, але наявна ухвала суду від 21.02.2013 року щодо його звільнення від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 286 КК України та закриття кримінального провадження на підставі акту амністії, вказане судове рішення не є обов'язковим при ухваленні рішення по даній справі, а є одним з доказів, який судом оцінюється у сукупності з іншими.

Відповідно до полодень ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно положень ст. ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно положень ч 2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Мотивуючи свої позовні вимоги до ОСОБА_2, як до володільця джерела підвищеної небезпеки, а до ОСОБА_3 як до водія транспортного засобу і особи, яка вчинила злочин, ОСОБА_1 керувалася нормами ст.1187 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 09.06.2009 року близько 17:30 год. по вул. Центральній в с.Красне Бахмацького району Чернігівської області ОСОБА_3, на підставі довіреності № 3643 від 04.06.2009 року керував автомобілем марки «ТАТА 613/58», д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 Тобто ОСОБА_3 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди на правовій підставі володів джерелом підвищеної небезпеки, а тому, за встановлених в судовому засіданні обставин, він є належним відповідачем у даній справі, а не ОСОБА_2

При цьому відповідачами не було надано належних і допустимих доказів, які спростовували даний висновок суду.

З огляду на те, що інших доказів, ніж ті, що містять матеріали справи суду надано не було, тому, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 11 ЦПК України, суд вирішує справу в межах заявленого позову на підставі наявних доказів.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що шкода завдана позивачу внаслідок злочину повинна бути відшкодована ОСОБА_3, оскільки дана особа на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди на правовій підставі володіла транспортним засобом за участі якого було скоєно злочин і завдано збитки позивачеві. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Щодо суми збитків, яка підлягає стягненню з відповіда на користь ОСОБА_1, то суд приходить до слідуючого висновку.

Заявляючи вимогу про стягнення матеріальних збитків в розмірі 30000 грн., позивач в судовому засіданні не довела обставин, на які вона посилалась в позові, жодним чином не підтвердила понесені нею витрати на поховання, поминальні церемонії та встановлення пам»ятника, чим обумовлюється відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення моральних збитків, то згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної в результаті порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, які фізична особа отримала у зв'язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, які фізична особа отримала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї або близьких родичів; у душевних стражданнях, які фізична особа отримала у зв'язку із знищенням або пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами і доповненнями «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподаювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні. Суд зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт спричинення позивачу моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин або якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі або в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду і з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру і об'єму страждань (фізичних, душевних, психічних і тому подібне), яких отримав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення і тому подібне) і з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що діями ОСОБА_3 позивачу було заподіяно моральну шкоду, оскільки остання, внаслідок злочину, скоєного ОСОБА_3, втратила єдину доньку, понесла сильні душевні страждання та переживання з приводу її смерті, порушився її спокій та сон, вона змушена була змінювати свій життєвий устрій, звикати до того, що залишилася самотня, враховуючи що з моменту вчинення злочину і станом на дату розгляду справи ОСОБА_3 не вчиняв жодних дій щодо відшкодування позивачу заподіяної шкоди, приймаючи характер і об'єм фізичних та душевних страждань позивача та з урахуванням принципу доцільності і розумності, суд вважає, що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню і з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 80 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов задоволено частково в частині стягнення моральної шкоди, яка була заявлена позивачем на суму 150000 грн., а задоволена на суму 80 000 грн. то стягненню з ОСОБА_3 на користь держави підлягає 799.5 грн. (80 000 х 100% / 150000 = 53.3 % ; 1500 х 53.3% / 100% =799.5).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, ст.ст.3,10, 11, 57- 60, 88, 224-226, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних смертю особи - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 (вісімдесят тисяч) грн.

В задоволенні іншої частини вимог до ОСОБА_3 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних смертю особи - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 799 (сімсот дев»яносто дев»ять) грн. 50 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Чернігівської області через Бахмацький районний суд Чернігівської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Бахмацького районного суду Н.В. Лобода