АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5967/15 Справа № 202/7050/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бєсєда Г. В. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особі: ОСОБА_4, Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року позов задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, після померлої, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері - ОСОБА_5, проживав у квартирі АДРЕСА_1.(а.с.130-132)

З таким рішенням не погодився відповідач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. (а. с. 137-138)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він в установлений строк не відмовився від спадщини.

Частиною 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст. ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

26 червня 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив встановити юридичний факт постійного проживання його в квартирі АДРЕСА_1 з матір*ю ОСОБА_5 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1. ( а.с.5)

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, на підставі договору міни від 11 грудня 1996 року, а також земельна ділянка № 10 площею 0,0534 га по АДРЕСА_4 на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на яку виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 25 серпня 2005 року.(а. с. 7-10, 93)

ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 30 жовтня 2006 року, виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. (а.с.6)

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до положень ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

11 січня 2007 року до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись батько померлої - ОСОБА_2 та її чоловік - ОСОБА_4 (а.с. 81) ОСОБА_3 до нотаріальної контори такої заяви не подавав.

Постановою державного нотаріуса від 13 лютого 2012 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - квартиру АДРЕСА_3 у зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно. (а.с.87)

21 жовтня 2013 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_5

Згідно постанови державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дій від 21.10.2013 року №2749/02-31, ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв'язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії буде суперечити чинному законодавству, оскільки протягом встановленого законом строку він не подав заяви про прийняття спадщини та не був зареєстрований разом із спадкодавцем на день її смерті. (а.с.11 звор.)

11 серпня 2014 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину земельної ділянки № 10 площею 0,0534 га по АДРЕСА_4 на території Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. ОСОБА_4 свідоцтво на зазначену частину не отримував. (а.с.107,108)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо встановлення факту проживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

За статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року доказами постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

В якості доказу постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини судом першої інстанції взято: довідка КЖЄП-26 № 2259 від 11.09.2012 року про те, що з 20.12.1996 року по теперішній час ОСОБА_3 зареєстрований за адресою спірної квартири, що узгоджується з довідкою № 8013 від 24 11.2006 року, довідкою № 2860 від 14.11.2012 року; довідкою Дніпропетровського монтажного технікуму № 203 від 10.01.2014 року, а також даними, зазначеними у паспорті. ( а.с.131)

Між тим, у наданих документах не зазначено з якого часу позивач проживав разом з померлою спадкодавицею і, крім того, вони спростовуються ксерокопією паспорту позивача, з якою видно, що він у спірній квартирі зареєстрований з 13 листопада 2007 року, тобто після смерті ОСОБА_5

Як видно з рішення суду першої інстанції, у судовому засіданні, були допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, однак їх пояснення не доводять проживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Будь-яких інших доказів позивачем надано не було.

Колегія суддів вважає, що позивач не довів та не підтвердив достовірними доказами факт постійного проживання із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини.

Згідно до ст. 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, не подав заяву, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2013 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Рішення набрало чинності 06.01.2014 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2014 року було відмовлено ОСОБА_3 в позові про визнання спадкоємця фактично прийнявши спадщину і зобов*зяння виконати певні дії. Дане рішення не оскаржувалось.

За частиною третьою ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, ухвалюючи рішення, судом першої інстанції були допущені порушення норм процесуального права.

Згідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з*ясуванню обставин справи: роз*яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов*язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При цьому суд не роз'яснив належним чином позивачу його прав, зокрема, щодо можливості залучення до участі у справі ОСОБА_4 як відповідача та не вирішив цього питання в порядку, передбаченому ст. ст. 32, 33 ЦПК України, оскільки судове рішення, що ухвалюється за результатами вирішення спору, безпосередньо стосується його прав та обов'язків, як спадкоємця.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності позовних вимог про встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини є неправильним.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року - скасувати і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: