Справа №167/632/15-ц
Провадження №2/167/206/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Сіліча І.І.

при секретарі - Ісаковій Н.Ю.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рожище цивільну справу за позовом Територіального центру соціального обслуговування Рожищенського району Волинської області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків.

В обгрутнування своїх вимог вказує, що з 01.10.2007 року по 26.12.2014 року ОСОБА_2 працювала на посаді сестри з дієтичного харчування стаціонарного відділення для постійного проживання територіального центру соціального обслуговування. 01.10.2007 року між територіальним центром Рожищенського району та ОСОБА_2 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Під час проведення планової ревізії в першому кварталі 2015 року фінансово-господарської діяльності територіального центру Рожищенського району, встановлено порушення вимог технологічних карт, меню-вимог на видачу продуктів харчування форми №3-4, в частині списання продуктів харчування (молока) по нормах, що перевищують передбачені технологічними картами на приготування молочних страв.

Покликаючись на те, що відповідне порушення призвело до понаднормового списання продуктів харчування, тому просить стягнути з відповідача в користь позивача загальну суму матеріальних збитків в розмірі 5497,85 грн..

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з викладених у позовній заяві підстав. Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась. В судовому засіданні від 08.06.2015 року позов не визнала. Зазначила, що при списанні продуктів харчування керувалась постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року №324 «Натуральні (добові) норми харчування в інтернатних установах для громадян похилого віку та інвалідів». Меню-вимоги складала відповідно до збірників рецептур національних страв та кулінарних виробів. Щомісячно в кінці, або на початку нового місяця в перших числах вона зводила звіти про витрати продуктів в стаціонарному відділенні в бухгалтерію територіального центру, де робився аналіз всіх використаних продуктів як по кількості, так і в грошовому вимірі. Ніяких зауважень щодо понаднормового списання молока не було тому що собівартість молока було набагато нижчою, ніж собівартість таких продуктів як: рибні консерви, свіжі овочі та фрукти, соки, які входять в добову норму харчування, але із-за високої вартості їх прийшлось виключити з меню. Це було зроблено не самовільно, а за згодою керівництва центру. Вважає, що під час виконання своїх трудових обовязків, ніякої шкоди територіальному центру не заподіяла, тому в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

З пояснень представника позивача, матеріалів справи, судом встановлено, що в ході ревізії фінансово-господарської діяльності територіального центру соціального обслуговування Рожищенського району за період з 01.01.2012 року по 01.01.2015 року, що проводилась Державною фінансовою інспекцією у Волинській області, ревізією дотримання законодавства при списанні продуктів харчування встановлено порушення вимог технологічних карт, меню-вимог на видачу продуктів харчування форми №3-4, затверджених наказом Держказначейства від 18.12.2000 №130 «Про затвердження типових форм обліку та списання запасів бюджетних установ та інструкції про їх складання», п.2 п.56 Інструкції з обліку запасів бюджетних установ, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2013 №947, в частині списання продуктів харчування (молока) по нормах, що перевищують передбачені технологічними картами на приготування молочних страв (а.с.23-25).

Згідно п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

За змістом ч. 2 п. 3 постанови Плунуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками (далі - Постанова), виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями ст.130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

При цьому відповідно до ст.138 КЗпП України тягар доказування в суді наявності умов, передбачених ст.130 КЗпП України, покладається на власника.

Судом встановлено, що 01.10.2007 року ОСОБА_2 була прийнята Територіальним центром соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян на посаду дієтичної сестри стаціонарного відділення для постійного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

01.10.2007 року між територіальним центром Рожищенського району і ОСОБА_2 укладений договір про повну матеріальну відповідальність №22. 02.12.2013 року укладений новий договір про повну матеріальну відповідальність №7 (а.с.6, 7).

В судовому засіданні встановлено, що територіальний центр надання соціальних послуг є установою для громадян похилого віку та інвалідів, відповідач працюючи на посаді дієтичної сестри, при приготуванні страв керувалась постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року №324 «Натуральні (добові) норми харчування в інтернатних установах для громадян похилого віку та інвалідів». Згідно цієї постанови натуральна добова норма харчування молока складає 450 г на одну людину, а тому в технологічних картках, затверджених територіальним центром, не враховано потребу підопічних у споживанні молочних продуктів. Натуральні добові норми харчування, передбачені чинним законодавством відповідачем ОСОБА_2 не порушені.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Таким чином, з урахуванням вимог КЗпП у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником, саме позивач повинен довести, що така шкода заподіяна йому винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника при виконанні ним трудових обов'язків. Однак такі докази, які б свідчили про винність і протиправність дій відповідача ОСОБА_2 під час виконання нею трудових обов'язків позивачем суду надані не були.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.8, 10, 11, 60, 209, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст.22, 1166 ЦК України, ст.ст.130, 131, 135-1, 135-3, 137, 138 КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові Територіального центру соціального обслуговування Рожищенського району Волинської області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Рожищенський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: /підпис/ ОСОБА_3

Оригіналу відповідає.

Суддя Рожищенського

районного суду ОСОБА_3