Провадження № 2/520/174/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Луняченка В.О.

при секретарі Нефедової Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 з вимогою про здійснення поділу спільного майна подружжя шляхом виділення у власність ? частину квартири АДРЕСА_1 корпус 1 у місті Одеса, та стягнення судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримавши позовні вимоги наполягав на тому, що у період шлюбу ОСОБА_2 на спільні з позивачем сімейні кошті придбала квартиру, яка є спільним майном подружжя. Вказана квартира по домовленості між подружжям була оформлена на дружину, у звязку із чим, після розірвання шлюбу, виник спір.

Відповідач у судове засідання не зявилась, неодноразово викликалась до суду, однак або не отримувала повідомлення, і воно поверталось за спливом терміну зберігання, або взагалі відмовлялась отримувати судову повістку. Повідомлення належним чином надсилались по місту реєстрації відповідачки, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.

Суд, проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2012 по справі №1519/16890/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, встановлене, що 17.08.1996 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, відповідно до свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Приморської районної Ради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №424. У звязку із тим, що судом було встановлено неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та неповнолітньої дитини, шлюб, рішенням суду розірвано.

Відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої згідно ухвали суду (а/с 33) зазначено, що обєкт нерухомості квартира №33 у будинку №142 корпус 1 по Люстдорфської дороги у м. Одесі належить на праві власності ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2007 року.

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що у період шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 остання придбала спірну квартиру, яка залишається у власності відповідачки.

Згідно частин першої, другої статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 70 СК України регламентує - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Доказів наявності домовленості між подружжям, стосовно вищезазначеної квартири або шлюбний договір суду не надано.

На питання головуючого стосовно обставин зазначених у рішенні суду про розірвання шлюбу, представник позивача пояснив, що дійсно у квітні 2007 року, вже після придбання квартири, між подружжям виникли суперечки, які привели до фактичних припинень шлюбних відносин, які, однак, не перешкоджали позивачу, вільно приходити до спірної квартири, та користуватись нею, що не давало підстав для оспорювання договору купівлі-продажу. Лише після розірвання шлюбу з боку відповідачки почались дії, спрямовані на перешкоджання позивачу у володінні квартирою, та невизнання вказаного обєкта нерухомості спільним майном подружжя.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. В даному випадку, позивач просить суд стягнути судові витрати, пропорційні задоволеним вимогам, які встановлюють 1887,9 грн.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Виділити у власність ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і/н НОМЕР_1) ? ( одну другу) частину квартири №33 по вул. Люстдорфської дороги №142, корпус 1 у місті Одесі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1887,9 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками процесу які не були присутніми на судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії.

Суддя Луняченко В. О.