Справа № 2-9797/10
РІШЕННЯ

Іменем України

02 серпня Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді РУДНЄВОЇ О.О.

при секретарі КУЧЕРЯВЕНКО А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Харківський завод електроапаратури», про визнання права користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просить визнати за нею право користування житловою кімнатою АДРЕСА_1 в м. Харкові.

В судовому засіданні представник позивача за угодою ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити їх та пояснив, що ОСОБА_1, постійно проживає і зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_1 в м. Харкові. В зазначене житлове приміщення, яке являється відомчим гуртожитком ДП «Харківський завод електроапаратури», її вселила адміністрація цього підприємства у зв'язку з трудовими правовідносинами, які тривали 11 років, з 29.07.92 р. по 31.03.03 р.

Спочатку, в 1992 р. рішенням адміністрації та профспілкового комітету позивачці було надано ліжко- місце у вказаній кімнаті, а з 1996 р. адміністрація підприємства надала в її одноосібне користування всю кімнату № НОМЕР_1, в якій вона проживає до цього часу.

В 2010 році адміністрація повідомила позивачку, що готуються документи на зняття з будинку статусу гуртожитку та передачу його до комунальної власності. Також її повідомлено, що свого часу, при вселенні та наданні їй в одноосібне користування вказаної кімнати, ордер на цю кімнату не оформлявся. Оскільки, в разі передачі будинку у власність міста, новий власник може заперечувати правомірність її проживання в наданій кімнаті, за порадою адміністрації підприємства, вона звертається до суду за визнанням права користування цим житлом.

В судовому засіданні та наданому відзиві представник відповідача Дергачов В.С. позовні вимоги визнав, проти позову не заперечував, пояснив, що позивачка набула право користування житловим приміщенням на законних підставах, але їй не було видано ордер на вселення ,як це передбачено діючим законодавством.

Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні ви вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1, постійно проживає і зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_1 в м. Харкові, що підтверджується копією паспорта та довідкою з місця проживання. В зазначене житлове приміщення, яке являється вік (чим гуртожитком ДП «Харківський завод електроапаратури», позивачку вселила адміністрація цього підприємства у зв'язку з трудовими правовідносинами, які тривали 11 років, з 29.07.92 р. по 31.03.03 р, звільнилась за скороченням штатів, що підтверджується копією трудової книжки.

Спочатку, в 1992 р. рішенням адміністрації та профспілкового комітету позивачці було надано ліжко-

місце у вказаній кімнаті, а з 1996 р. адміністрація підприємства надала в її одноосібне користування всю

кімнату № НОМЕР_1, в якій вона проживає до цього часу.

В 2010 році адміністрація повідомила позивачку, що готуються документи на зняття з будинку статусу

гуртожитку та його передачу до комунальної власності. Також її повідомлено, що свого часу, при вселенні

та наданні їй в одноосібне користування вказану кімнату, ордер на цю кімнату їй не оформлявся.

Судом встановлено, що за вказаних обставин, які підтверджуються наданими документами та конклюдентними діями сторін, правовідносини позивачки з підприємством, щодо проживання в

гуртожитку регулювались сторонами розд. 4 ЖК УРСР та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою РМ УРСР від 03.06.86 р. № 268 (Положення).

Відповідно ст.ст. 125, 132 ЖК України, п. 41 Положення, з гуртожитку не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення, особи, які відпрацювали на підприємстві, що надало їм житлову

площу в гуртожитку, не менше 10 років. За весь час проживання у спірному житловому приміщенні відповідач не оспорював і не оспорює правомірність подальшого проживання позивачки в ньому та не пропонує для подальшого проживання інше житлове приміщення.

Наведені обставини дають підстави для визнання права позивачки користування спірним житловим приміщенням, оскільки, в разі передачі будинку у власність міста, за відсутності ордеру, новий власник

може заперечувати правомірність її проживання в наданій кімнаті.

Відповідно до ст. 1 ЖК України, ст. 47 Конституції України, громадяни мають право на житло.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. З, 8, 10, 11, 60, 209. 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК. ст. 47 Конституції України, ст. ст 1, 9, 125, 132 ЖК України, Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою РМ УРСР від 03.06.86 р. № 268,

СУД ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловою кімнатою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Харківської області через Дзержинський районний

суд м. Харкова шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з моменту проголошений рішення і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги в порядку передбаченому ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Головуючий, суддя О.О.РУДНЄВА

Рішення виготовлено суддею власноруч в нарадчій кімнаті

Суддя О.О.РУДНЄВА