Справа № 299/4682/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Кожух О.А., Кондора Р.Ю.,

при секретарі : Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому вказував на те, що працює на посаді охоронника з охорони цінностей Західного Головного регіонального управління публічного акціонерного товариства «Приват Банк» з 17.06.2009 року і по теперішній час.

Наказом директора Західного ГРУ ПАТ «Приват Банк» від 24.12.2004 року №ZAKL-2014/1-7120816 на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни і режиму роботи, яке виразилося у неналежному виконанні обов'язків та систематичному самовільному відлученні з роботи.

Вказаний наказ вважає незаконним, оскільки він трудову дисципліну не порушував, і відповідач всупереч умов трудового договору, укладеного між ним і ПриватБанком 17.06.2009 року, не ознайомив його під розпис з «Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПриватБанку» і його функціональними обов'язками, як це передбачено п.4.1 трудового договору, та не визначив його робоче місце згідно п.4.3 трудового договору.

Посилаючись на наведене просив скасувати наказ директора Західного ГРУ ПАТ «Приват Банк» від 24.12.2004 року №ZAKL-2014/1-7120816 про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, та стягнути з відповідача на його користь 10000 грн. моральної шкоди (розмір якої збільшено згідно ч.2 ст.31 ЦПК України), оскільки внаслідок накладення на нього дисциплінарного стягнення на підставі спірного наказу відбулося порушення його трудових прав, що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, так як у нього погіршився стан здоров»я, з»явилися відчуття дратівливості, безсоння, сильні психоемоційні навантаження, що призвело до амбулаторного та стаціонарного лікування у кардіологічному відділенні.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_1. подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу не визнала, просила таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з»явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (під розписку), а тому його неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач порушив покладені на нього трудові обов'язки, самовільно відлучився з робочого місця, а тому дисциплінарне стягнення на нього було накладено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання : 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до даних правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вище вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає; обставини, які мають значення для правильного вирішення справи не встановлені.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до поданої ним заяви, наказу першого заступника директора Головного регіонального управління, та укладеного між ним і ПриватБанком трудового договору від 17.06.2009 року, працює на посаді охоронника з охорони цінностей Західного Головного регіонального управління публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з 17.06.2009 року і по теперішній час по сумісництву, з графіком роботи з 8:30 до 12:30 годин (а.с.6, 48-31).

Наказом директора Західного ГРУ ПАТ «Приват Банк» від 24.12.2004 року №ZAKL-2014/1-7120816 на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни і режиму роботи, яке виразилося у неналежному виконанні ним своїх обов'язків та систематичному самовільному відлученні з роботи.

Однак накладаючи на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, відповідачем не було дотримано процедури його застосування.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

За приписами частин 1, 3, 4 статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (стаття 148 КЗпП України).

Як вбачається з матеріалів справи, в спірному наказі від 24.12.2014 року зазначено, що згідно наказу № Э.UG-КП-2009-51 від 17.06.2014 року «Про прийняття на роботу ОСОБА_1 по сумісництву», йому встановлено графік роботи з 8:30 до 12:30 годин і з 17.06.2014 року, і фактично визначено робоче місце у Виноградівському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», де облік робочого часу здійснюється шляхом реєстрації в ТСО/банкоматі Виноградівського відділення.

У цьому ж наказі зазначено, що в результаті моніторингу робочого часу ОСОБА_1 були виявлені факти систематичного, самовільного відлучення з роботи, а саме : 20.11.2014 року він був відсутній у відділенні 44 хвилини з 08:49 до 09:33 та 32 хвилини з 12:03 до 12:35; 21.11.2014 року був відсутній у відділенні 49 хвилин з 09:35 до 10:24 та 55 хвилин з 10:52 до 11:47 години; 24.11.2014 року був відсутній на роботі протягом 1 години 13 хвилин з 10:13 до 11:26 годин. А тому за порушення трудової дисципліни і режиму роботи, яке виразилося у неналежному виконанні ним своїх обов'язків та систематичному самовільному відлученні з роботи, охороннику Західного ГРУ ОСОБА_1 оголошено догану.

Разом з цим, з матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 з 17.06.2009 року і по теперішній час працює на посаді охоронника по охороні цінностей, переміщуваних всередині підрозділів ЗРУ КБ «Приват Банк», що в суді апеляційної інстанції ствердила і представник ПАТ КБ «ПриватБанку» Дурдинець Р.Ю., а не на посаді охоронника Західного ГРУ, як зазначено у спірному наказі.

Згідно Посадової інструкції охоронника по охороні цінностей, переміщуваних всередині підрозділів ЗРУ КБ «Приват Банк» від 2009 року (а.с.133-134), то в обов'язки охоронника по охороні цінностей входить, зокрема, чітко і твердо знати свої функціональні обов'язки, порядок і особливості несення служби; - виконувати вказівки керівника прямування охорони цінностей переміщуваних всередині підрозділів ЗРУ КБ «ПриватБанка», старшого по екіпажу; - безпосередньо здійснювати охорону цінностей, які перевозяться в спеціальному автомобілі для інкасаторів; - своєчасно і правильно вести службову документацію; - добросовісно виконувати функціональні обов'язки на ввіреному маршруті відносно здійснення охорони і супроводження співробітників, майна і цінностей ЗРУ КБ «ПриватБанка».

Отже, вказаною Посадовою інструкцією охоронника по охороні цінностей не передбачено, що позивач зобов'язаний постійно перебувати у відділенні, в залі обслуговування клієнтів. Такі обов'язки передбачені Посадовою інструкцією охоронника підрозділу офісної охорони (п.3). Однак позивач таку посаду не займав і не займає. А тому посилання представника банку на вказану Посадову інструкцію і невиконання позивачем обов'язків, передбачених цією інструкцією, є безпідставним.

Отже встановивши, що позивач ОСОБА_1 з 17.06.2009 року і по теперішній час працює на посаді охоронника по охороні цінностей, переміщуваних всередині підрозділів ЗРУ КБ «Приват Банк», в обов'язки якого не входить постійно перебувати у відділенні, в залі обслуговування клієнтів, і за відсутності доказів порушення ним трудової дисципліни і режиму роботи, колегія суддів вважає, що дисциплінарне стягнення на позивача було накладено з порушенням вимог трудового законодавства, а тому спірний наказ директора Західного ГРУ ПАТ «Приват Банк» від 24.12.2004 року №ZAKL-2014/1-7120816 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани є незаконним і підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як роз'яснено у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4(далі Постанови), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема : у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 Постанови).

Відповідно до п.13 Постанови судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров»я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов»язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Встановивши, що внаслідок накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді догани на підставі спірного наказу відбулося порушення його прав у сфері трудових відносин, що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, так як через незаконне накладення на нього дисциплінарного стягнення у нього погіршився стан здоров»я, з»явилися відчуття дратівливості, безсоння, сильні психоемоційні навантаження, що призвело до амбулаторного та стаціонарного лікування позивача у кардіологічному відділенні, що стверджується листками непрацездатності та випискою №1316 із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.114-115), тому колегія суддів вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000 грн., розмір якої судом визначено з урахуванням обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. У решті вимог позивача слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким позов ОСОБА_1 та апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2015 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати наказ директора Західного ГРУ ПАТ «Приват Банк» від 24.12.2004 року №ZAKL-2014/1-7120816 про оголошення догани ОСОБА_1.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1000 (Одну тисячу) гривень у відшкодування моральної шкоди.

У решті вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :