Справа № 161/7297/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/1548/15 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Мудренко Л.І., Русинчука М.М.,

при секретарі -Губарик К.А.,

з участю представника позивача - Людви О.В.,

представників відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року в розмірі 14667,15 доларів США, що по курсу Національного Банку України станом на 30 квітня 2014 року становить 164 858 грн.72 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, покликаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 5 березня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року у розмірі 44 590 грн. 70 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2015 року рішення апеляційного суду Волинської області від 5 березня 2015 року в даній справі скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0201/1207/87-544, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15120 доларів США строком до 23 липня 2010 року. Додатковим договором до кредитного договору від 28 грудня 2007 року було продовжено його дію до 28 грудня 2013 року.

У рахунок виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 16 жовтня 2009 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого остання несе солідарну відповідальність з позичальником за виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором усім належним їй майном та грошовими коштами.

02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» уклали договір факторингу № 11.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2 договору факторингу, клієнт відступає факторові свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, зазначених у реєстрі заборгованості боржників право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому договором. З моменту відступлення клієнтом факторові прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги фактору переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Таким чином, первісний кредитор відступив на користь позивача право вимоги до відповідача по кредитному договору відповідача, що підтверджується реєстром заборгованості боржників.

Станом на 30 квітня 2014 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором перед ТзОВ «Вердикт Фінанс» становить 14667 доларів США 15 центів.

За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений в зобов'язанні строк (термін) його виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частинами 1 та 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно ч.ч.1 та 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції, давши вірну оцінку обставинам справи, обґрунтовано прийшов до висновку, що відповідно до вимог закону з відповідачів підлягає стягненню в солідарному порядку на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не перевірив наявність у фактора прав на придбання права відступної вимоги до фізичних осіб не суб'єктів господарювання та не звернув уваги чи дотримані вимоги закону при укладенні договору факторингу між позивачем та банком не заслуговують на увагу, оскільки на час ухвалення рішення по даній справі договір факторингу, укладений 02 лютого 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс», є дійсний, а тому ТОВ «Вердикт Фінанс» набув право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором.

Покликання апелянта, що із долученого позивачем договору факторингу не вбачається, що ВАТ «Сведбанк» передав ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги саме за його зобов'язаннями так як в матеріалах справи відсутні як Реєстр заборгованості боржників та Акт прийому передачі Реєстру заборгованості боржників, що підтверджував би факт переходу від Клієнта до фактора прав вимоги заборгованості є безпідставними, оскільки такі докази наявні в матеріалах справи(а.с.117, 147-151).

Доводи апелянта про те, що позивач не довів фактів повідомлення відповідачів про зміну кредитора у зобов'язанні спростовуються посиланнями самого відповідача в апеляційній скарзі про те, що з липня 2012 року на його адресу надходили вимоги від ТОВ «Вердикт Фінанс» про погашення суми заборгованості. Крім того, з долучених до справи відповідей ОСОБА_4, адресованих ТОВ «Вердикт Фінанс», вбачається що позивач звертався до відповідача з вимогою погашення заборгованості в розмірі 81 509,88 грн., яка виникла станом на 20 липня 2012 року(а.с.74). Отже апелянту було відомо про перехід прав у зобов'язанні, яке виникло на підставі укладеного між ним та банком кредитного договору, до нового кредитора ТОВ «Вердикт Фінанс». Ненадання доказів боржнику на підтвердження переходу до нового кредитора прав у зобов'язані відповідно до вимог ч.2 ст.517 ЦК України не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки в матеріалах справи наявні такі докази.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не доводить суми кредитної заборгованості, яка була стягнута судом першої інстанції не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Збирання судом доказів за власною ініціативою у справах позовного провадження цивільним процесуальним законодавством заборонено.

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення кредитної заборгованості на підставі укладеного 28 грудня 2007 року кредитного договору та договору поруки від 16 жовтня 2009 року та надав суду відповідний розрахунок заборгованості. Відповідач, заперечуючи такий розрахунок, вказує на неправильність нарахування позивачем відсотків за користування кредитом та пені, проте всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надає відповідного розрахунку заборгованості, клопотання про проведення відповідної експертизи не заявлено, хоча судом апеляційної інстанції роз'яснено таке право представнику відповідача в судовому засіданні.

Разом з тим відповідач ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з заявою про застосування строків позовної давності.

Однак, як убачається з матеріалів справи, сторони погодили строк дії кредитного договору - до 28 грудня 2013 року, з позовом позивач звернувся до суду 12 травня 2014 року, тобто в межах позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді