Справа № 419/283/15-ц
Провадження № 2/419/140/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Іванової О.М.,

при секретарі - Краснопольському С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Новоайдар цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасові виїзди дитини за межі України без згоди батька, третя особа: служба у справах дітей Новоайдарської РДА, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасові виїзди дитини за межі України без згоди батька, третя особа: служба у справах дітей Новоайдарської РДА.

В обгрунтування позовних вимог, позивач - ОСОБА_1 зазначила, що 23 лютого 2013 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони мають малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час шлюб між ними не розірваний.

У зв`язку з нестабільною ситуацією на території України, проведенням АТО (антитерористичної операції), позивач - ОСОБА_1 має намір виїхати з донькою за межі території України, однак, батько малолітньої дитини - ОСОБА_2, який є відповідачем по справі, добровільного дозволу не надає, до нотаріуса, для оформлення відповідних документів, звертатись відмовляється.

Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд надати їй дозвіл на тимчасові виїзди та повернення до України малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі її матері - ОСОБА_1 без згоди батька дитини - ОСОБА_2 та надати дозвіл на виготовлення проїзного документа для малолітньої доньки - ОСОБА_3 на тимчасові виїзди та повернення в Україну в супроводі матері - ОСОБА_1 без згоди батька, до досягнення дитиною повноліття.

Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав, звертатись до нотаріуса для надання дозволу відмовляється.

Представник третьої особи - Кригіна Т.М., у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що 23 лютого 2013 року між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу вони мають малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 7).

У зв`язку з нестабільною ситуацією на території України, проведенням АТО (антитерористичної операції), позивач - ОСОБА_1 має намір виїхати з донькою за межі території України, однак, батько малолітньої дитини - ОСОБА_2, який є відповідачем по справі, добровільного дозволу не надає, до нотаріуса, для оформлення відповідних документів, звертатись відмовляється.

Позивач просила суд надати їй дозвіл на тимчасові виїзди та повернення до України малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі її матері - ОСОБА_1 без згоди батька дитини - ОСОБА_2 та надати дозвіл на виготовлення проїзного документа для малолітньої - ОСОБА_3 на тимчасові виїзди та повернення в Україну в супроводі матері - ОСОБА_1 без згоди батька, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини є Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Він регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном;

3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає обмеження на виїзд з України з міркувань безпеки громадян.

Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами та доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка не надала суду жодних відомостей, щодо держави прямування та часового проміжку перебування у цій державі.

Крім цього, відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, проте, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон, не вказував мети такого виїзду та конкретний час.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Будь - яких об'єктивних доказів (путівки, проїзні документи, бронювання місць тимчасового проживання, тощо) на підтвердження факту можливого вивозу дитини за межі України, на час розгляду справи позивачкою не надано.

В позовній заяві позивачка просить суд надати їй дозвіл на тимчасові виїзди дитини за межі України без згоди батька до досягнення дитиною повноліття. Чинним законодавством передбачено вирішення судом питання про дозвіл на виїзд (одноразовий) неповнолітнього за відсутності згоди одного з батьків. Надання дозволу на неодноразові виїзди без зазначення країни прямування та часового проміжку перебування в ній не грунтуються на вимогах закону та порушуть права батька на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Окрім того, поняття «до досягнення повноліття» стосується терміну на який виготовляється проїзний документ для дитини, а не терміну дії дозволу на виїзд дитини за межі території України - «проїзний документ оформляється на три роки або до досягнення дитиною 18-річного віку» (постанова КМУ від 31 березня 1995 р. N 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення»). В позовній заяві позивачка застосовує це поняття саме до надання дозволу на виїзд дитини за межі України.

У межах цивільного - процесуального законодавства України цивільному захисту підлягають лише порушені права сторін виниклих правовідносин, унаслідок чого вимоги позивачки про надання дитині дозволу на тимчасові виїзди за межі України до досягнення нею шістнадцятирічного віку у супроводі матері або інших уповноважених осіб без нотаріально посвідченої згоди батька не ґрунтуються на законі. Чинним законодавством не передбачено можливості суду без наявності спірних правовідносин розглядати їх на майбутнє, тому суд також не знаходить передбачених законом підстав для задоволення заявлених позивачкою вимог у цій частині.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею шістнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обовязком батьків.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обовязків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

З позовної заяви вбачається, що позивачка просить суд надати дозвіл на виготовлення проїзного документа для малолітньої дитини. Згідно з положеннями ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» - оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). З відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання. Проїзний документ на дитину оформляється на термін три роки або до досягнення нею 18-річного віку. П.п. 18,19 Правил оформлення паспорту встановлюють, що у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ. Оформлення проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Тобто в даному випадку, суд має право надати лише дозвіл на тимчасовий виїзд малоліньої дитини за межі території України, на підставі якого уповноважений орган, а в даному випадку це орган внутрішніх справ за місцем проживання, видає проїзний документ дитини.

З вищезазначених норм вбачається, що у судовому порядку вирішується саме надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, тому позовні вимоги щодо надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду малолітньої дитини за межі України, не ґрунтуються на законі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 61, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, ст. ст. 141, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасові виїзди дитини за межі України без згоди батька та надання дозволу на виготовлення проїзного документа для неповнолітньої дитини на тимчасові виїзди та повернення в Україну, третя особа: служба у справах дітей Новоайдарської РДА - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: О. М. Іванова