У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року позивач - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі ПАТ «Акцент-Банк», банк) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 77503,58 грн та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 1 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 7 452 грн на строк до 1 грудня 2009 року з процентною ставкою 12 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував у зв'язку із чим виникла заборгованість у розмірі 77 503 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_6 в судовому порядку.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 493 грн 53 коп. та 365 грн 40 коп. на відшкодування сплаченого судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2014 року касаційну скаргу відповідача задоволено частково. Рішення апеляційного суду скасовано з направленням справи на новий розгляд до цього ж суду.

За результатами нового апеляційного розгляду, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 3 листопада 2014 року апеляційну скаргу ПАТ «Акцент-Банк» відхилено. Рішення місцевого суду від 17 березня 2014 року залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись з даною ухвалою суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить її скасувати з направленням справи на новий розгляд до цього ж суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, не просив його поновити та не надав обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин його пропуску. При цьому, відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не прийняв до уваги посилань позивача на те, що відповідно до п. 5. 5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафу за даним договором встановлено 5 років, тому строк позовної давності банк не пропустив, оскільки навіть якщо вважати, що строк позовної давності встановлений у 5 років, він закінчується у січні 2013 року, а банк звернувся до суду у грудні 2013 року. Строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) в один рік сплинув відповідно у січні 2009 року, відраховуючи з моменту, коли у банку виникло право звернення до суду за захистом порушеного права та інтересу, тобто з січня 2008 року, моменту строку погашення чергового платежу.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 1 грудня 2007 року між ПАТ «Акцент - Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, який складається з заяви та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), за умовами якого ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 7452 грн. строком до 1 грудня 2009 року з процентною ставкою 12% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості зі сплатою щомісячного платежу у розмірі 623,37 грн. в період з «1» по «6» число кожного місяця.

Згідно п.5.5 Умов надання споживчого кредиту, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлено тривалістю 5 років.

З даним пунктом умов боржник погодився, про що свідчить його підпис на заяві, вказаний пункт недійсним не визнано.

З січня 2008 року ОСОБА_6 припинив погашати кредит, у грудні 2009 року закінчилася дія кредитного договору, банк звернувся до суду з позовом у грудні 2013 року.

В ході апеляційного розгляду справи банк зменшив позовні вимоги з 77503,58 грн до 21366,69 грн, посилаючись на те, що заборгованість ОСОБА_6 банк вже розрахував, починаючи з грудня 2008 року, з дванадцятого несплаченого ОСОБА_6 платежу, а не з січня 2008 року, коли ОСОБА_6 припинив сплачувати кредит. Таким чином, як пояснив представник банку, заборгованість ОСОБА_6 перед банком з 7 грудня 2008 року по 7 грудня 2013 року склала: заборгованість за кредитом - 3960,18 грн, за відсотками - 264,55 грн, за комісією - 3264 грн, штраф (фіксована частина) + 5% від суми позову - 874, 44 грн; пеня за рік - 13003,52 грн, а всього - 21366,69 грн.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 5.5 Умов передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлені тривалістю в п'ять років, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Оскільки сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до п'яти років відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (стандарт), це відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Такі висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 24 вересня 2014 року № 6-144цс14, яка, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

З урахуванням сплати щомісячних платежів і того, що кредит брався до 1 грудня 2009 року, то висновок апеляційного суду про пропуск позовної давності на весь кредит вбачається передчасним.

В порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд у повній мірі не визначився з характером спірних правовідносин та нормою права, що підлягає застосуванню, на зазначене вище уваги не звернув та дійшов до передчасного висновку про пропуск банком строку позовної давності і наявності підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому, не перевірив доводів апеляційної скарги банку щодо дотримання ним п'ятирічного строку позовної давності, встановленої за домовленістю сторін договору. Не встановив початок перебігу строку позовної давності та його закінчення.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою доводів сторін та оцінкою наданих ними доказів, характеру спірних правовідносин та норми права, яка підлягає застосуванню, судом з'ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 303, 307 ЦПК України) і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 3 листопада 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська