печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

23 квітня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого : судді Матійчук Г.О.,

при секретарі: Тібілашвілі Т,О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконним рішенням органу державної влади, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з вищезазначеним позовом та, з урахуванням уточнень, просив відшкодувати шкоду, завдану незаконними діями органу державної влади - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в розмірі 2 000 грн., стягнути зазначену суму з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (правонаступник Державного Казначейства України) на користь позивача в якості відшкодування за спричинену моральну (немайнову) шкоду, завдану незаконними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області шляхом безспірного списання з державного бюджету.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує на те, що постановою Вищого адміністративного суду України від 16 травня 2013 року зобов'язано ГУПФУ в Дніпропетровській області зробити перерахунок та виплату пенсії позивачу. Однак, після отримання копії постанови ГУПФУ в Дніпропетровській області навмисно затягувало виконання судового рішення, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2011 рік» від 14 червня 2011 року. Зазначений закон не має жодного відношення до виконання рішення суду. Позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, внаслідок чого постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року, яка набрала законної сили, визнано дії ГУПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 неправомірними. Внаслідок неправомірних дій ГУПФУ в Дніпропетровській області ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях та нервових стресах та підлягає стягненню в порядку ст. 1167 ЦК України.

В судове засідання ОСОБА_1, не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачі Держава України в особі Державної казначейської служби України та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про місце, день і час розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання своїх представників не направили, про причини неявки представників суд не повідомили.

Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Вищого адміністративного суду України від 16 травня 2013 року визнано незаконними дії ГУПФУ в Дніпропетровській області при нарахуванні пенсії позивачу відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції Закону від 04 квітня 2006 року. Зазначена обставина встановлена судовим рішенням від 26 червня 2014 року, а відтак, в силу ст. 61 ЦПК України, не потребує доказування.

На виконання вказаної постанови ГУПФУ в Дніпропетровській області здійснило перерахунок пенсії в період з 03.10.2006 по 18.06.2011 у розмірі 32 465 грн. 71 коп. та зазначило про неможливість виконання судового рішення в повному обсязі. Виплата мала бути проведена позивачу після відповідного фінансування з Державного бюджету України (а.с.5).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року визнано дії ГУПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 в період з 19.06.2011 по 01.07.2012 відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції Закону від 04 квітня 2006 року з розміру грошового забезпечення за останньою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок неправомірними. Зобов'язано ГУПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії та виплатити різницю ОСОБА_1 у відповідності до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції Закону від 04 квітня 2006 року з розміру грошового забезпечення за останньою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок в період з 19.06.2011 по 01.07.2012. Зобов'язано ГУПФУ в Дніпропетровській області при перерахунку пенсії ОСОБА_1 здійснити виплату різниці з 01.07.2012 по 31.08.2012 із збільшенням пенсії на 11 %, з 01.09.2012 по 31.12.2012 із збільшенням пенсії на 23 %, з 01.01.2013 по 26.06.2014 із збільшенням пенсії на 35 % (а.с.12).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз'ясненням, даним у пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З матеріалів справи вбачається, що знаючи про набрання рішенням суду законної сили, відповідач більше року не виконував його. Внаслідок таких протиправних дій, рішень та бездіяльності ГУПФУ в Дніпропетровській області позивач був змушений нервувати, хвилюватись, витрачати багато часу на вирішення зазначених проблем, витрачати кошти на відправку поштової кореспонденції. ОСОБА_1 прийшлося звертатись до Пенсійного фонду України, Міністерства соціальної політики, міліції, прокуратури для вжиття передбачених законом заходів реагування до відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що на відшкодування немайнової шкоди необхідно стягнути з відповідача 2 000 грн., що відповідає характеру моральних страждань позивача, завданих внаслідок порушення його прав, що передбачено ст. 23 ЦК України, а також з урахуванням принципів розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконним рішенням органу державної влади - задовольнити.

Відшкодувати ОСОБА_1 шкоду, завдану незаконними діями органу державної влади - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в розмірі 2 000 (дві тисячі), 00 грн.

Стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі), 00 грн. у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області шляхом безспірного списання з державного бюджету.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії до Печерського районного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Г.О. Матійчук