Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Дем'яносова М.В., Колодійчука В.М.,

Маляренка А.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про зняття арешту із заставного майна, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про зняття арешту із заставного майна.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2014 року позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року, позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати ухвали місцевого та апеляційного судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Визнаючи неподаною позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги ухвали Франківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2014 року виконано не в повному обсязі та недоліки позовної заяви не усунуто. Разом з тим, зазначив, що арешт на автомобіль був накладений у межах виконавчого провадження. Сторони виконавчого провадження не використали свої права на звернення із скаргами на дії державного виконавця, як це передбачено розділами VI - VII ЦПК України, а позивач не є стороною виконавчого провадження.

Залишаючи ухвалу без змін, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції та зазначив, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є неналежним позивачем у справі, а ОСОБА_3 - відповідно є неналежним відповідачем, оскільки в силу ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» саме ОСОБА_3, а не ТОВ «ОТП Факторинг Україна», належить право звернення до суду з позовом про зняття арешту із автомобіля.

Проте такі висновки не відповідають вимогам процесуального закону й матеріалам справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Процесуальні вимоги до змісту позовної заяви визначені ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

За змістом статей 11, 119 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови у задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.

За змістом ст. 130 ЦПК України у попередньому судовому засіданні суд може уточнити позовні вимоги або заперечення проти позову, визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, з'ясувати, які докази подані кожною стороною, за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів.

Крім того, згідно з п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st130> суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st55> кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Відповідно до положень статей <nau://ukr/1618-15|st4>, 10 <nau://ukr/1618-15|st10>, 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60>, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, висновки суду не вказують на недоліки позовної заяви, а містять судження, що стосуються суті позовних вимог, які тягнуть постановлення інших за значенням судових рішень, тому зазначені в ухвалі районного суду обставини не можуть бути недоліками в розумінні ст. 121 ЦПК України,

Поєднання в одному судовому рішенні різних за змістом правових висновків, а також використання в ньому формулювань, які, якщо зважити на юридичну природу оскарженої ухвали і можливе виконання її умов, за перспективи судового розгляду можуть стати підставами для твердження про небезсторонність суду, є порушенням вимог процесуального закону (Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 21-181а15 від 19 травня 2015 року).

Таким чином, у місцевого суду, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не було підстав вказану позовну заяву визнавати неподаною та повертати позивачу.

Отже, ухвали судів підлягають скасуванню з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, а справа - передачі до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Колодійчук

А.В. Маляренко

І.М. Фаловська