ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5648/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2015 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарях - Цибулюк М.А., Живицької Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.03.2013 року уклала з відповідачем шлюб, від якого мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.04.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що з самого народження дитини відповідач її життям не цікавиться, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною. Зауважує, що бажає повезти дитину на відпочинок за кордон з метою розширення її кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, однак не може отримати згоди на такі поїздки у добровільному порядку від відповідача, зверталась до нього з проханням з'явитися на 04.03.2015 року на 9-00 год. до приватного нотаріуса для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон для відпочинку в період з 09.03.2015 року по 16.03.2015 рік, а також просила з'явитись 19.03.2015 року об 11-00 год. для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон в період з 20.03.2015 року по 27.03.2015 рік, але відповідач не з'явився жодного разу у визначену дату та час. Позивач не може передбачити на майбутнє, коли саме зможе здійснити свій батьківський обов'язок по відношенню до своєї дитини щодо її оздоровлення за кордоном, тому зазначити точну дату виїзду, мету, країни перебування вбачає неможливим. У зв'язку з вищевикладеним, звернулась до суду з позовом та просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзди за кордон неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 без письмового дозволу та супроводу батька ОСОБА_3 за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, строком з моменту набрання рішенням законної сили і до її повноліття для проведення медичних, реабілітаційних заходів за кордоном, для оздоровлення під час канікул за кордоном, для виїзду в дитячі табори, для навчання за кордоном та інше.

До початку судового розгляду, представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзди за кордон неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 без письмового дозволу та супроводу батька ОСОБА_3 за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, строком з моменту набрання рішенням законної сили і до її повноліття для проведення медичних, реабілітаційних заходів за кордоном, для оздоровлення під час канікул за кордоном, для виїзду у дитячі табори за кордоном, для навчання за кордоном та інше. Надати дозвіл на оформлення паспорта громадянина України (проїзного документу для тимчасового виїзду за кордон) неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 без письмового дозволу (згоди) її батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4

В судовому засіданні, призначеному на 23.10.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивач не надає жодного доказу про наміри виїжджати з дитиною у певну країну. Зазначає, що з 20.05.2015 року по 30.06.2015 рік ОСОБА_3 перебував у відрядженні у Луганській та Донецькій областях з метою виконання завдань за призначенням у зоні проведення АТО та території Донецької та Луганської областей та не мав змоги отримувати кореспонденцію, надіслану на його адресу. Разом з тим, зазначає, що не проти надати дозвіл своїй дитині за кордон з супроводом ОСОБА_2 на відпочинок у інші країни для розвитку її кругозору, вивчання традицій та звичаїв інших країн. У разі, якщо дитина в майбутньому і справді буде займатися будь-яким видом спорту та виїжджати за кордон на змагання, то відповідач буде всіляко сприяти своїй дочці в цьому та не буде чинити жодних перешкод для своєї дитини та дасть згоду на її виїзд за кордон.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву з проханням слухати справу без їх участі.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (п.3 ч. 3 ст. 313 ЦК України).

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, якій рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.04.2015 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Окрім того, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивачка зверталась до відповідача з заявами від 23.02.2015 року з проханням з'явитися 04.03.2015 року на 9-00 год. до приватного нотаріуса для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон для відпочинку в період з 09.03.2015 року по 16.03.2015 рік, а також зверталась повторно та просила з'явитись 19.03.2015 року об 11-00 год. для надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон в період з 20.03.2015 року по 27.03.2015 рік, але зазначені заяви повернулись на адресу відправника з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Заперечуючи проти обізнаності відповідача про наміри позивачки, представник відповідача пояснив, що 31.07.2015 року ним було отримано лист від Київської міської дирекції Українського Державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» № 303/06-551, відповідно до якого на адресу ОСОБА_3 надходила поштова кореспонденція у період з 02.03.2015 року по 03.07.2015 рік, але не були вручені через ненадходження повторних повідомлень про наявність листів.

Позивачка, пред'явивши позов до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої доньки, не підтвердила ті обставини, що належним чином зверталася до відповідача з приводу надання згоди на виїзд дитини за кордон, не зазначила у позовній заяві країну перебування, відповідного часового проміжку перебування в цій державі, та з якою метою планує здійснити виїзд дитини за межі України.

Позивачкою не надано доказів, що вона дійсно має намір здійснити виїзд за кордон, а відповідач заперечує надати дозвіл, що вказує на необґрунтованість заявлених вимог. Позивач, заявляючи позовні вимоги про надання дозволу, вказала лише про намір виїзду, проте не вказала періоди виїзду, їх тривалість та не вказано країни, до якої може бути здійснено виїзд неповнолітньої дочки, не вказано мету поїздок.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не доведені та не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та, керуючись ст. 313 ЦК України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст.155 СК України, ст.ст. 6, 7, 10, 57, 60, 88, 195, 196, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА