Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2015 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Тептюка Є.П.,

за участю секретаря Чевичалової І.О.,

в залі судових засідань в м.Черкаси, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації, ОСОБА_5, Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Корчемної Марини Володимирівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, свідоцтва про право власності та визнання права власності на майно, -

втановив:

10.0.2015 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06.04.2015 року (а.с. 47-49), просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТА НОМЕР_1 від 10.12.2014 року, скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо домоволодіння по АДРЕСА_1 Черкаського району, визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 Черкаського району посвідчений приватним нотаріусом Корчемною М.В. 13.12.2014 року та визнати за ним право власності на 3/8 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 Черкаського району в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року та визнати за ним право власності на 1/4 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 Черкаського району, що належить ОСОБА_2 за набувальною давністю.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він з моменту народження з 1996 року проживав домоволодінні по АДРЕСА_1 Черкаського району разом з матір'ю ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, бабою ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року та дядьком ОСОБА_5

На його думку, власниками домоволодіння по АДРЕСА_1 Черкаського району, як члени колгоспного двору, являлися, його мати, баба, дядько та дід - відповідач по справі ОСОБА_2, та мали по ? частині кожен.

У 1995 році, відповідач по справі ОСОБА_2 розлучився з ОСОБА_8 та залишив спірне домоволодіння, не утримував його, а він позивач разом з матір'ю, бабою вільно володіли даним домоволодінням з 1995 року, отже, на думку позивача він набув право власності на ? частину спірного домоволодіння за набувальною давністю.

Крім того, позивач зазначив, що оскльки його бабі ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, належала ? частина спірного домоволодіння, заповіту вона не залишила, після її смерті спадщину прийняли, як спадкоємці першої черги, його мати ОСОБА_7 та дядько ОСОБА_5 по 1/8 частині кожен.

Також позивач вказує, що ОСОБА_7, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, після її смерті залишилася спадщину у вигляді 3/8 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 Черкаського району , вказану спадщину фактично прийняв він, як син померлої та спадкоємець першої черги.

Після смерті матері він дізнався, що 10.12.2014 року ОСОБА_2 незаконно отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТА НОМЕР_1 на домоволодіння по АДРЕСА_1 Черкаського району, вказане свідоцтво він просить визнати недійсним та скасувати запис про його реєстрацію. 13.12.2014 року ОСОБА_2 продав спірне домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказаний договір позивач просить визнати недійсним.

В судовому засіданні представники позивача збільшені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, та представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_9 позов не визнали, та пояснили, що ОСОБА_2 являвся власником спірного домоволодіння з 1990 року на підставі Свідоцтва про право власності від 04.01.1990 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської районної ради народних депутатів № 216 від 21.12.1989 року. Вказане свідоцтво та рішення ніким не скасовувалося недійсним не визнавалося, про його наявність було відомо, як ОСОБА_8 так і ОСОБА_7

В 22.05.1995 року йому повторно було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 Черкаського району № 1016 на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської районної ради № 72 від 20.4.1995 року. Вказане свідоцтво та рішення ніким не скасовувалося недійсним не визнавалося.

26.09.1995 року він розлучився з ОСОБА_8 на підставі домовленості вона залишилася проживати в належному йому домоволодінні разом з його донькою ОСОБА_7 та сином ОСОБА_5, від даного домоволодіння він не відмовлявся, сплачував комунальні послуги.

В 2010 році померла ОСОБА_8, в домоволодінні залишилися проживати його син та донька з своїм сином ОСОБА_1, він не був проти того, що вони там проживають.

В 2014 році він вирішив продати спірне домоволодіння, але виявив, що втратив свідоцтво на право власності, тому йому було повторно видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТА НОМЕР_1 від 10.12.2014 року. 13.12.2014 року він на підставі договору купівлі-продажу продав домоволодіння по АДРЕСА_1 Черкаського району ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідач та представник відповідачів зазначили, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було відомо, що власником спірного домоволодіння являється ОСОБА_2, вони ніколи не оспорювали його право власності, тому спірне домоволодіння не могло входити до складу спадкового майна, що залишилося після їхньої смерті. Крім того, зазначив, що спірне домоволодіння з 1974 року відносилося до категорії робітничого двору, оскільки відповідач на той час в колгоспі не працював, що підтверджується погосподарськими книгами, а в свідоцтві 1990 року зазначено колгоспний двір помилково.

Представник Реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації надіслала на адресу суду клопотання в якому просили слухати справу без участі їхнього представника при вирішенні спору поклалися на розсуд суду.

Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Корчемна М.В. та ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з'явилися, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі, виходячи з наступного.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок №253, виданого 04 січня 1990 року виконавчим комітетом Черкаської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Черкаської районної ради народних депутатів №216 від 21.12.1989 року та зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації 04.01.1990 року за реєстровим №3, житловий будинок з надвірними спорудами по по АДРЕСА_1 Черкаського району , належить на праві особистої власності ОСОБА_2, що підтверджується копією указаного свідоцтва (а.с.11). Вказане свідоцтво та рішення ніким не скасовувалося недійсним не визнавалося.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР №885 -Х11 був введений в дію Закон України "Про власність".

В судовому засіданні встановлено, що 22.05.1995 року вже після припинення колгоспного двору, ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 Черкаського району № 1016 на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської районної ради № 72 від 20.4.1995 року. З вищевикладеного слідує, що вже після припинення колгоспних дворів відповідач ОСОБА_2 отримав право власності на спірне домоволодіння. Вказане свідоцтво та рішення ніким не скасовувалося недійсним не визнавалося. доказів того, що інші члени колгоспного двору заперечували проти визнання права власності за відповідачем суду не надано.

Свідоцтво про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 Черкаського району № 1016 було втрачене, що підтверджується оголошенням в газеті «Вечірні Черкаси» від 10.12.2014 року № 50.

10.12.2014 році ОСОБА_2 було повторно видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТА НОМЕР_1 від 10.12.2014 року, яке позивач і просить скасувати.

На думку суду спірне свідоцтво про право власності є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування - в даному випадку рішення виконавчого комітету Черкаської районної ради № 72 від 20.4.1995 року, тому позовна вимога про скасування спірного свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок НОМЕР_2 яке позивач і просив суд визнати недійсним є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано спірне свідоцтво. Оскільки суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог то він фактично позбавлений можливості своїм рішенням вирішити питання про законність рішення виконкому Черкаської районної ради № 72 від 20.4.1995 року на підставі якого видано спірне свідоцтво, а відповідно і законність самого свідоцтва.

За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На думку суду, право на частину спірного домоволодіння не входило до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_8, та ОСОБА_7, оскільки на момент смерті вони втратили право на спірне володіння, оскільки воно належало ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності № 1016 від 22.05.1995 року. Доказів того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не було відомо про наявність даного свідоцтва позивач суду не надає.

Заявляючи вимоги про визнання за ним права власності за набувальною давністю, позивача посилається на положення ст.. 344 ЦК України.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодіння чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала, факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- користування визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований в спірному домоволодінні з 1996 року.

Власником домоволодіння, являвся дід позивача ОСОБА_2, позивач проживав в даному домоволодінні, як член його сім'ї. ОСОБА_2 не відмовлявся від спірного домоволодіння, сплачував комунальні послуги.

В даному випадку позивач на відповідній правовій підставі вселився у спірне домоволодіння, а тому відсутні підстави для визнання за ним права власності на квартиру на підставі ст. 344 ЦК України. Саме по собі право користування спірним домоволодінням не дає підстав для набуття права власності та для задоволення позовних вимог про визнання права власності на майно на підставі ст. 344 ЦК України, оскільки інститут набувальної давності базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344 ЦК України, які позивачем не доведено.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про скасування договору купівлі-продажу , оскільки ця вимога є похідною від первинних.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 57-61, 169, 208-210, 212- 215, 224 ЦПК України, -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд Черкаської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Є. П. Тептюк

повний текст рішення виготовлено та підписано 12.05.2015 року