18.05.2015 Справа № 756/4185/15-ц
Провадження № 2/756/3000/15
Ун. № 756/4185/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді- Камбулова Д.Г.

при секретарі: Ковган О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та визнання позивача покупцем на 1/3 частину квартири,

В С Т А Н О В И В :

У березня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та визнання позивача покупцем на 1/3 частину квартири, обґрунтовуючи свій позов наступним.

16 березня 2009 року між ОСОБА_4, як продавцем, та ОСОБА_3, як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитньою В.В., та зареєстровано у реєстрі № 4-623. Вважає, що вказаний договір має бути визнаний частково недійсним, оскільки позивачка, перебуваючи на роботах у Греції неодноразово грошовими переказами переводила кошти на ім'я співвідповідачки ОСОБА_2, які були спрямовані на придбання квартири у м. Києві. Про те, що квартира була придбана на ім'я сина - ОСОБА_3 позивачка дізналась у 2014 році з копії договору купівлі-продажу квартири, з тестом якого її було ознайомлено сином, який приймав участь у розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Зазначає, що за допомогою платіжної системи 03.03.2009 року, тобто за два тижні до укладення спірного договору нею на ім'я ОСОБА_2 було перераховано 6 080 Євро, які були витрачені на придбання квартири. За усною домовленістю, яка була досягнута між сторонами, квартира мала була б придбана на трьох осіб у рівних долях, але відповідачі в односторонньому порядку відмовились від виконання усних домовленостей, та ввели позивачку в оману, оформивши право власності на співвідповідача ОСОБА_3

З огляду на положення ст.ст. 15, 16, 215, 230, 382, 655 ЦК України позивачка просить суд визнати договір купівлі-продажу від 16.03.2009 року квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитньою В.В., та зареєстровано у реєстрі № 4-623 в частині, що стосується покупця ОСОБА_3 частково недійсним, та визнати позивачку покупцем 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлений позов у повному обсязі, та просили його задовольнити з підстав. Визначених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та показала суду, що з квітня 2007 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 Вони разом декілька років працювали у Греції та мали спільні кошти, в тому числі на придбання квартири, яку вирішили придбати у 2009 році. У березні 2009 року вона займалась пошуком квартири, та після попереднього перегляду вони вирішили придбати спірну квартиру. 16.03.2009 року державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитньою В.В. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, відповідно до умов якого ОСОБА_4, продав, а ОСОБА_3 купив вказану квартиру. Потреби позичати кошти на її придбання не було, оскільки у них вистачало спільних з чоловіком коштів а її придбання. Не заперечує того факту, що позивачка ОСОБА_1 надсилала кошти на її ім'я, але вказані кошти надсилались нею для придбання меблів та інших речей, але ніякої участі у придбанні квартири позивачка не приймала. Також вказує на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 29.01.2015 року було розглянуто її позов до ОСОБА_3 про визнання права сумісної власності подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя, яким спірна квартира була визнана спільною сумісною подружжя, та визнано за кожною з сторін право власності на 1/2 частину спірної квартири. Вказана обставина також є підставою для відмови у задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову. Просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі у зв'язку з його безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав у повному обсязі, та показав суду, що дійсно між сторонами існувала усна домовленість про придбання квартири на трьох осіб у рівних долях. З цією метою позивачка, за допомогою платіжної системи, надсилала кошти на ім'я ОСОБА_2, у тому числі кошти у розмірі 6 080 Євро, які були витрачені на придбання спірної квартири. Купівля квартири була вчинена за 14 000 гривень, як і зазначено у тексті договору. Власником спірної квартири був оформлений він, оскільки це було рішення ОСОБА_2, яка не бажала бути власником, оскільки мала до цього у власності дві квартири. Визнаючи позов зазначив, що дійсно вони разом з ОСОБА_2 ввели в оману позивачку ОСОБА_1, та не повідомили її про те, що укладаючи договір не зазначили її співвласником. Просить суд задовольнити заявлений позов у повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення співвідповідачів, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 3, ст. 6, ст. 227, ст.ст. 627-629 Цивільного кодексу України, в Україні гарантується право свободи договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог діючого законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 16 березня 2009 року між ОСОБА_4, як продавцем, та ОСОБА_3, як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитньою В.В., та зареєстровано у реєстрі № 4-623. (а.с. 13, 14).

Обгрунтовуючи свій позов позивачка зазначила, щ перебуваючи на роботах у Греції вона неодноразово грошовими переказами переводила кошти на ім'я співвідповідачки ОСОБА_2, які були спрямовані на придбання квартири у м. Києві. Зокрема за допомогою платіжної системи 03.03.2009 року, тобто за два тижні до укладення спірного договору нею на ім'я ОСОБА_2 було перераховано 6 080 Євро, які були витрачені на придбання квартири. За усною домовленістю, яка була досягнута між сторонами, квартира мала була б придбана на трьох осіб у рівних долях, але відповідачі в односторонньому порядку відмовились від виконання усних домовленостей, та ввели позивачку в оману, оформивши право власності на співвідповідача ОСОБА_3

Згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечивши проти позову співвідповідачка ОСОБА_2 не заперечила того факту, що позивачка ОСОБА_1 надсилала кошти на її ім'я, але вказані кошти надсилались нею для придбання меблів та інших речей, але ніякої участі у придбанні квартири позивачка не приймала.

Суд вважає, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів того, що кошти у розмірі 6 080 Євро, які були отримані співвідповідачкою ОСОБА_2 були спрямовані на придбання спірної квартири.

Також не знайшли свого об'єктивного підтвердження посилання позивачки на існування між сторонами усної домовленості щодо придбання спірної квартири в рівних долях, оскільки позивачкою також не було надано суду належних та допустимих доказів про існування між сторонами такої домовленості.

Показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можуть бути доказами існування такої домовленості, оскільки про таку домовленість було відомо свідкам зі слів самої позивачки.

Крім того, зі слів співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видно, що на час придбання спірної квартири у них було достатньо спільних коштів для її придбання.

Згідно з ч.1 ст.230 ЦПК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела іншу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу) такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з ч.1 ст.229 ЦПК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи по справі докази суд вважає, що позивачка не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачі ввели її в оману щодо обставин, що мають істотне значення.

За змістом ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного судочинства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Крім того, відповідно до положень діючого законодавства, невиконання або неналежне виконання угоди не може бути підставою для визнання угоди недійсною.

Судом встановлено, що оспорюваний договір відповідає вимогам ст.203 ЦК України, так як його зміст не суперечить положенням Цивільного кодексу України, сторони правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину були вільними і відповідали їх внутрішній волі, договір було укладено у формі встановленої законом, правочин був спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлено договором.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у розгляді якої бере участь особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Судом встановлено, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права сумісної власності подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя.

Рішенням суду від 29 січня 2015 року було визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, окрім іншого майна, квартиру АДРЕСА_1, та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, та право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири.

Резолютивна частина рішення містить посилання на встановлені судом факти та обставини, зокрема судом встановлено те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами під час сумісного шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

Дані обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не мають доказуватись при розгляді даної справи, а отже правових підстав для визнання позивачки ОСОБА_1 покупцем частини квартири, немає.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та визнання позивача покупцем на 1/3 частину квартири не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі заявлених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 15, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 203, 215, 229, 230 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та визнання позивача покупцем на 1/3 частину квартири відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Г. Камбулов