АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Чупікової В.В.

секретар: Балацька- Геряк О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення коштів (повернення депозиту), за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит" про стягнення коштів (повернення депозиту).

Зазначала, що 02 червня 2014 року між нею та ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" був укладений договір №300131/57981/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) „Стандарт", відповідно до умов якого останній прийняв у позивачки грошові кошти в сумі 10 115 доларів США, про що свідчить квитанція № 6 від 02 червня 2014 року.

Відповідно до пункту 1 договору, строк вкладу з 02.06.2014 року по 02.09.2014 року, а п.5.2 договору, визначено, що у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу…, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, може отримати кошти з строкового вкладного рахунку, шляхом видачі готівки або перерахування на його власний поточний (картковий або інший вкладний рахунок) та дію договору припинити; при цьому вкладник зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою.

01.12.2014 року вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення їй вкладу, разом із сумою нарахованих за користування ним процентів, однак вклад до даного часу їй не повернуто.

Просила стягнути з відповідача на її користь суму вкладу в розмірі 10115 доларів США та 642,72 доларів США процентів за користування вкладом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 квітня 2015 року позов задоволено: стягнуто з ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 за вказаним договором кошти в сумі 10 115 доларів США, що відповідно до курсу валют становить 153602,34 грн. та проценти за користування вкладом у розмірі 642,72 долари США, що відповідно до службового розпорядження НБУ становить 9760,09 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення суми банківського вкладу, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 1058, 1060 ЦК України, договором між публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» №300131/5798/3-14 від 02 червня 2014 року та зазначив про обов»язок публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» повернути позивачці вклад в розмірі 153602,34 грн. та проценти в сумі 9760 грн. 09 коп.

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

Встановлено, що між публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір №300131/5798/3-14 від 02 червня 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на три місяці в іноземній валюті в сумі 10115 доларів США, строком до 02 вересня 2014 року, з процентною ставкою в розмірі 12,5 % річних. Відповідно до квитанції від 02 червня 2014 року №6 позивачкою внесено кошти в сумі 10115 доларів США на виконання договору про банківський строковий вклад (депозит).

Строк дії договору банківського вкладу був продовжений ще на три місяці до 02 грудня 2014 року на умовах, передбачених вказаним договором.

У зв'язку з небажанням продовжувати на ще один строк депозитний договір позивачка ОСОБА_1 01 грудня 2014 року письмово повідомила про це відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та вимагала повернення в день закінчення договору 02 грудня 2014 року суми строкового вкладу та нарахованих процентів згідно умов договору (копія заяви на а.с.6), на яку відповіді так і не отримала. До даного часу відповідачем вклад та нараховані відсотки позивачці не повернуто, доказів про повернення ОСОБА_1 суми 10115 доларів США вкладу та нарахованих відсотків в розмірі 12,5% річних за період з 02 червня 2014 року по 02 грудня 2014 року в сумі 642 долари 72 центи США відповідачем суду не надано.

Згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Разом із тим згідно із ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Положення ст.1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року №516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п.2.9. глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Наведене спростовує доводи публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», на які є посилання в апеляційній скарзі, про недотримання письмової форми договору.

Згідно із п.2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Таким чином, відкриття відповідних рахунків та облікування на них грошових коштів у національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, у день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Отже, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-17цс12.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом порушено норми процесуального права, а саме не постановлено заочного рішення так як ухвалення рішення відбувалося у відсутності відповідача.

З матеріалів справи убачається, що розгляд справи відбувався у відсутності відповідача, який належним чином був повідомлені про день та час судового засідання і від якого не надходило заяв про розгляд справи за його відсутності (а.с.69), позивач та її представник також не були присутні в судовому засіданні, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позову в повному обсязі, проти винесення заочного рішення заперечував (а.с. 74).

За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні умови, визначені ч.1 ст.224 ЦПК України, для проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повного з'ясування обставин справи, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит" відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: