Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус Костопільського районного нотаріального округу Семенюк Світлана Іванівна, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" про розірвання договорів купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, застосування наслідків розірвання правочину, визнання права власності та за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Костопільського районного нотаріального округу Семенюк Світлана Іванівна про звернення стягнення на предмет іпотеки,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки - ОСОБА_4 та представника третьої особи ПАТ АБ "Укргазбанк"-Панаса В.С., перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 20 січня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Семенюк С.І., ПАТ АБ "Укргазбанк" про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки задоволено частково.

Договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Семенюк С.І. 6 серпня 2008 року, зареєстрований у реєстрі за №3031 розірвано.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Семенюк С.І. 6 серпня 2008 року, зареєстрований у реєстрі за №3032 розірвано.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні позовної заяви третьої особи ПАТ АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Семенюк С.І. про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ АБ "Укргазбанк" вказує, що рішення суду є необґрунтоване, прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що після відкриття відділом ДВС Костопільського районного управління юстиції виконавчого провадження про стягнення боргу з ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернулась до суду з двома позовами до ОСОБА_2, третіх осіб Костопільської міської ради, приватного нотаріуса Семенюк С.І., ПАТ АБ "Укргазбанк", один з яких про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, застосування наслідків недійсності правочину та визнання права власності, інший-з позовом у даній справі. Перший позов обґрунтовувала тим, що вона була винна кошти ОСОБА_2, а тому, з метою гарантії їх повернення, на вимогу останнього й був укладений між ними договір.

У даній справі, підставами розірвання цих же договорів купівлі - продажу, позивачка покликається на те, що ОСОБА_2 винен їй кошти за придбане ним це ж нерухоме майно. Доказами у цих справах є розписки, які нібито давали позивач та відповідач один одному.

Вважає такі доводи позивачки та розписки суперечливими і такими, що виключають та спростовують одна одну, а визнання позову ОСОБА_2 необхідно оцінювати критично, оскільки позивач і відповідач перебувають в родинних стосунках, мають одну мету - уникнути виконання рішення шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Крім того, сім'я ОСОБА_1 весь час проживає в проданому будинку, а кошти, які були видані банком ОСОБА_2 на придбання житлового будинку потрачені ним на спільний з братом, який є чоловіком позивачки, сімейний бізнес.

Покликається на те, що порушення ОСОБА_2 умов договору не є істотним з огляду на ст. 651 ЦК України, оскільки істотними умовами договору купівлі - продажу є предмет та ціна, сам по собі факт несплати не може трактуватися як істотне порушення умов договору.

Доводить, що жодних прав ОСОБА_1 оспорювані договори не порушують, оскільки в неї є інший спосіб захисту нібито порушеного права, передбачений ст. 625 ЦК України та, що ОСОБА_1 позов поданий з пропуском, визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності і клопотання про його поновлення позивачем не подавалось.

Вважає помилковим висновок суду про відмову в задоволенні позову ПАТ АБ "Укргазбанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення про задоволення позову є лише підставою для відстрочки його виконання, зокрема вказівки на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення їх позовних вимог та про відмову у позові ОСОБА_1

В поданій апеляційній скарзі позивачка покликається на необґрунтованість та незаконність рішення в частині відмови в задоволенні її позовних вимог про повернення сторін за договором до попереднього стану та визнання права власності на житловий будинок і земельну ділянку.

Зазначає, що станом на 20 жовтня 2010 року відповідачем їй не повернуто кошти в розмірі 319200 грн. та 33400 грн. за оскаржуваними договорами, що свідчить про порушення покупцем умов договорів, внаслідок чого вона була позбавлена коштів, на які розраховувала при укладенні договорів та наявності підстав для розірвання цих договорів.

Покликається на те, що судом правильно встановлено те, що договір купівлі-продажу укладено з відстроченням платежу та покупець не виконав своїх обов'язків щодо оплати переданого йому товару в установлений договором строк, однак суд не визначився з характером спірних правовідносин і в порушення норм матеріального права, не застосувавши ст. 694 ЦК України, безпідставно відмовив у визнанні права власності на будинок та земельну ділянку.

Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог скасувати та ухвалити нове - про їх задоволення.

Апеляційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Розриваючи укладені договори купівлі - продажу, суд першої інстанції виходив з того, що покупець не розрахувався із продавцем за придбане нерухоме майно, тому наявні підстави для застосування ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України.

Проте з такими висновками повністю погодитись не можна.

Встановлено, що 6 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нотаріально укладені договори купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0.0606 га за цією ж адресою.

Згідно п. 2 договору купівлі-продажу житлового будинку та п.2 договору купівлі-продажу земельної ділянки, продаж будинку та земельної ділянки вчиняється за ціною відповідно 319200 грн. та 33400 грн., які будуть передані покупцем для продавця на протязі одного банківського дня (після отримання кредиту в банку).

Укладені договори не містять жодних умов щодо порядку, строків та розміру розстрочення платежу.

В цей же день, 6 серпня 2008 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №13/08/К-МБ-18, згідно умов якого останньому надано кредит в сумі 70 000 доларів США на строк до 3 серпня 2028 року для придбання будинку АДРЕСА_1. Відповідно до його пп.3.1.1 п.3.1 надання кредиту здійснюється в день укладання цього договору шляхом перерахування коштів на відкритий поточний рахунок позичальника (а.с.123 т.1).

За наведеного, сторонам у справі було відомо, що ОСОБА_2 зазначене майно придбавається в кредит. Кредитні кошти він отримав в день укладання кредитного договору та договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Банківський день-це період робочого часу банку, протягом якого проводяться розрахункові операції з клієнтами банку і позначаються (датуються) цим числом, тобто банківський день для вказаних вище договорів купівлі-продажу є 6 серпня 2008року.

Дані обставини спростовують доводи апеляційної скарги позивачки про те, що договори купівлі-продажу нерухомого майна укладені з розстроченням платежу.

Відповідач набув право власності на придбане нерухоме майно з моменту державної реєстрації договорів купівлі-продажу.

В забезпечення вказаного кредитного договору 6 серпня 2008 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки №13/08/І-МБ-18, а 27.08.2008р. - додатковий договір №1 до нього, відповідно умов яких в іпотеку передано будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розташований даний будинок. (а.с.22 т.2)

Рішенням Костопільського районного суду від 27 грудня 2010року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 82547доларів 05 центів США , пеню в сумі 44399,87грн. та 1820грн. судових витрат.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із частиною другою статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_2 визнав, що отримані в банку кредитні кошти він продавцю не передав, а використав на власні потреби.

Встановлено, що 20 лютого 2010 року ОСОБА_2 в простій письмовій формі написав розписку, відповідно до умов якої зобов'язався перед ОСОБА_1 до 1 лютого 2011 року провести повністю оплату за придбані житловий будинок та земельну ділянку в загальній сумі 352600грн., а також проценти (а.с.10 т.1).

Відповідно до заяви від 10.09.2012р., адресованій ОСОБА_2 суду вбачається, що станом на 20.10.2010р. ним повернуто ОСОБА_1 15 500грн., його борг станом на 10.09.2012р. складає 352 600грн.(а.с.87 т.1).

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України передбачено укладення договору позики у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Таким чином, законодавець допускає заміну боргу позиковим зобов'язанням виключно за домовленістю сторін первісного зобов'язання. Така домовленість між сторонами договорів купівлі-продажу у даній справі відбулася, про що свідчить видана боржником розписка продавцю, на яку остання посилається і в своїй позовній заяві. (а.с.2 зв., 78зв. т.1).

З позовом про розірвання договорів купівлі-продажу через істотне порушення покупцем його умов ОСОБА_1 звернулася в лютому 2012р., тобто після стягнення з покупця боргу за кредитним договором та зміни сторонами за договорами зобов'язання на новацію боргу.

Згідно із ч. 2 ст. 604 ЦК України новація припиняє зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, отже правовідносини з приводу боргу, що виник із договорів купівлі-продажу, які існували між сторонами до укладення договору позики, припинили свою дію з моменту новації у формі договору позики (розписки) за спільною домовленістю сторін для впорядкування боргового зобов'язання в сумі 352 600грн.

За наведеного, ОСОБА_1 набула права вимоги стягнення боргу та процентів за користування її грошовими коштами за договором позики, а тому в задоволенні позовних вимог про розірвання укладених договорів купівлі-продажу слід відмовити за їх безпідставністю.

За таких обставин судове рішення в частині розірвання договорів не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування із постановленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивачки про застосування наслідків розірвання договору, визнання права власності, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що право власності на продане майно за попереднім власником визнається лише при визнанні правочину недійсним. Наслідки розірвання договору встановлені ст. 653 ЦК України, однак з такими вимогами ОСОБА_1 не зверталась. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції правомірно послався на Закон України „Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

У порушення вимог ст. ст.526,527,530 ЦК України ОСОБА_2 узяті на себе зобов'язання за договором порушив і згідно з розрахунком банку станом на 26 червня липня 2013 року допустив заборгованість на загальну суму 110 540,30 доларів США та 622 874,62грн.

Враховуючи викладене, доказів, які б спростовували чи ставили під сумнів право банку на звернення в суд із даним позовом у справі немає.

Вбачається, що загальна площа предмету іпотеки не перевищує 250 кв. м; це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника кредиту, який був одержаний ним у банку в іноземній валюті зі строком погашення до 3 серпня 2028 року зі сплатою відсотків у порядку та розмірах, що встановлені укладеним ним договором. Докази того, що у відповідачів по справі є інше житло в матеріалах справи відсутні.

Закон України „Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" набрав сили до постановлення рішення по справі, а тому він вірно застосований судом до вказаних правовідносин.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь банку понесені ним судові витрати при подачі апеляційної скарги в розмірі 160,95грн.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,314,316,317,325 ЦПК України, ст.ст.604, 692,1047,1053 ЦК України, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 підхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 січня 2015 року в частині задоволення позову про розірвання договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки скасувати.

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус Костопільського районного нотаріального округу Семенюк Світлана Іванівна, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" про розірвання договорів купівлі-продажу будинкуАДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0.0606 га за цією ж адресою від 6 серпня 2008року відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" понесені ним судові витрати при оплаті апеляційної скарги в розмірі 160(сто шістдесят)грн. 95коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Максимчук З.М.