Справа № 2-2110/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Струтинська Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Посилається на те, що відповідно до укладеного договору № MKZ7RХ11090144 від 13.05.2006 р. ОСОБА_1 13.05.2006 р. отримав кредит у розмірі 3043.69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.05.2008 р. Договір складається із заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам, відповідно до якого погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 17.02.2011 р. має заборгованість в сумі 41349.71 грн., яка складається з наступного: 3043.7 грн. - заборгованість за кредитом; 15481.51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1365.05 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 19014.23 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1945.22 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 41349.71 грн. за кредитним договором № MKZ7RХ11090144 від 13.05.2006 р. та судові витрати у розмірі 413.5 грн. судовий збір та 120 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву, в якій просить провести засідання без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився і не повідомив суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно тексту наданих позивачем заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які складають кредитний договір № MKZ7RХ11090144 від 13.05.2006 р., ВАТ КБ «Приватбанк», яке змінило своє найменування на ПАТ КБ «Приватбанк», було надано ОСОБА_1 строковий кредит у сумі 3043.7 грн. на строк 24 місяці по 12.05.2008 р. включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

В доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зазначено, що станом на 17.02.2011 р. його заборгованість перед банком становить 41349.71 грн., яка складається з: 3043.7 грн. - заборгованість за кредитом; 15481.51 грн. - заборгованість за відсотками; 1365.05 грн. - заборгованість з комісії; 19014.23 грн. - заборгованість з пені; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1945.22 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості).

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

У відповідності до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

З листа виконуючого обов'язків прокурора міста Ужгорода № 64-2050 від 09.04.2015 р. вбачається, що слідчим відділом Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області 02.09.2011 р. порушено кримінальну справу № 1172011 по факту вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. В ході проведення досудового слідства встановлено, що підписи на договорі № MKZ7RХ11090144 від 13.05.2006 р. про отримання кредиту, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» виконані не ним, а його братом-близнюком ОСОБА_2. За результатами проведення досудового слідства 30.09.2011 р. кримінальну справу № 1172011 відносно ОСОБА_2 за фактами вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 та ч. 3 ст. 357 КК України, скеровано до Ужгородського міськрайонного суду для вирішення питання про її закриття у зв'язку із закінченням строків давності.

Встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 20.10.2011 р. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а справу порушену відносно нього за ознаками злочинів передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України закрито.

Згідно змісту вказаної постанови суду ОСОБА_1 діючи умисно, з корисливих спонукань, незаконно, шляхом вільного доступу, заволодів особистими документами свого брата ОСОБА_1, а саме паспортом громадянина України серії НОМЕР_1, виданим 04.10.2001 року Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера на ім'я ОСОБА_1, після чого приховував їх у себе протягом тривалого часу.

Крім того, 13 травня 2006 року ОСОБА_1, діючи умисно, з корисливих спонукань, перебуваючи в магазині «Євросеть», розташованому в м. Ужгороді на пл. Корятовича,2, звернувся до представника ПАТ КБ «Приватбанк», з метою оформлення кредиту в розмірі 3043.7 грн. на придбання двох мобільних телефонів марки «NOKIA 62301» та «MOTOROLA L7» та представившись ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, вніс завідомо неправдиві відомості в анкету-заяву від імені ОСОБА_1, без відома та без згоди останнього; заповнив та надав представнику ПАТ КБ «Приватбанк» заповнену ним завідомо неправдиву анкету-заяву від імені ОСОБА_1, без відома та без згоди останнього, таким чином використавши завідомо підроблений документ. На підставі поданих ним завідомо неправдивих документів того ж дня було укладено кредитний договір у вигляді заяви-позичальника № MKZ7RX11090144, яку він підписав від імені ОСОБА_1.

Згодом ОСОБА_1, діючи умисно, з корисливих спонукань, повторно, перебуваючи в магазині «Євросеть», розташованому в м. Ужгороді на пл. Корятовича, 2, звернувся до представника ПАТ КБ «Приватбанк», з метою оформлення кредиту в розмірі 3043.7 грн. на придбання двох мобільних телефонів марки «NOKIA 62301» та «MOTOROLA L7» та представився ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, чим ввів в оману представника Приватбанку, а саме не назвавши свого справжнього імені, самостійно завірив та надав завірені ним копії документів, а саме копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області на ім'я ОСОБА_1 та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру останньому, і також вніс завідомо неправдиві відомості в анкету-заяву від імені ОСОБА_1, без відома та без згоди останнього та надав її представнику банку, внаслідок чого незаконно, умисно, шляхом обману та зловживання довірою, з корисливих спонукань, шахрайським шляхом, ОСОБА_1 привласнив два мобільні телефони марки «NOKIA 62301» та «MOTOROLA L7», не маючи намір виконувати та не виконуючи умов договору, а саме жодної сплати в рахунок погашення заборгованості по кредиту не здійснив, чим спричинив ПАТ КБ «Приватбанк» матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Згідно висновку експерта № 2041 від 16.09.2011 року підписи у графі «підпис заявника» у анкеті-заяві, від імені ОСОБА_1 у копії паспорта на ім'я ОСОБА_1, у графі «підпис» у договорі купівлі-продажу № 000000002 від 13.05.2006 року, у графі «підпис» у заяві позичальника № MKZ7RX11090144 виконані ОСОБА_2. Рукописний текст у анкеті-заяві та копії паспорта ОСОБА_1 виконаний громадянином ОСОБА_2.

Як встановлено судом, надана ПАТ КБ «Приватбанк» заява позичальника та умови надання споживчого кредиту фізичним особам, які складають кредитний договір № MKZ7RХ11090144 від 13.05.2006 р., на підставі якого позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість по кредиту в сумі 41349.71 грн., останнім не підписувалася, що дає суду підстави вважати, що вказаний правочин у формі кредитного договору № MKZ7RХ11090144 від 13.05.2006 р. не вчинявся, тобто є неукладеним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а згідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що доводи позивача ПАТ КБ «Приватбанк» щодо наявності у відповідача ОСОБА_1 кредитної заборгованості в сумі 41349.71 грн., яка позивачем розрахована на умовах кредитного договору № MKZ7RХ11090144 від 13.05.2006 р., не підписаного відповідачем ОСОБА_1, є безпідставними, оскільки вказаний кредитний договір є неукладеним.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № MKZ7RХ11090144 від 13.05.2006 р. слід відмовити.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 203, 207, 611, 1054 ЦК України суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.