АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/5474/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кондратенко О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. На думку апелянта, відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції помилково виходив з того, що заповіт, посвідчений 15 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мончак Л.В. є дійсним, відмови від прийняття спадщини ОСОБА_2 заявлено не було. Зазначає, що ОСОБА_2 пропустив строк встановлений ЦК України для прийняття спадщини, оскільки до моменту смерті спадкодавця та на момент його смерті і відкриття спадщини постійно з ним не проживав, а тому не може вважатися таким, що фактично прийняв спадщину.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 грудня 1999 року відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної державної адміністрації, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9, та ОСОБА_10 в рівних частках кожному (а.с.6).

23 грудня 2003 року державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори БєлахЛ.А. посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно якого належну йому квартиру АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_1 (а.с.37).

15 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мончак Л.В. посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно якого все його майно, де б воно не було та з чого воно б не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_2.(а.с.50).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а.с.5).

05 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. із заявою про прийняття всієї спадщини після смерті свого батька ОСОБА_7 за законом (а.с.32).

04 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. із заявою про прийняття всієї спадщини після смерті свого батька ОСОБА_7 за заповітом, посвідченого 15 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мончак Л.В. (а.с.32).

З копії довідки форми № 3, виданої 24 липня 2013 року ТОВ «Київжитлосвіт», вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_1.(а.с.35).

Відповідно до довідки, виданої 24 липня 2013 року ТОВ «Київжитлосвіт», ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36).

14 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.61).

16 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. із заявою про відмову від спадщини за заповітом та за законом на користь свого брата ОСОБА_1 (а.с.62).

Листом від 16 жовтня 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. відмовила ОСОБА_2 у реєстрації відкликання заяви про прийняття спадщини та прийняття відмови від спадщини у зв'язку з порушенням останнім строків подання відмови від спадщини на підставі п. 3 ст. 1268 та 1273 ЦК України та відповідно до п.5 Глави 10 Глави ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністра юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 (а.с.63).

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності, в якому просив визнати за ним право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено право спадкоємця за заповітом чи за законом на прийняття спадщини або відмову від неї.

Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1, 2 ст.1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Відповідно до ч. 5 вказаної норми відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час розгляду справи судом, заповіт, посвідчений 15 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мончак Л.В. є дійсним, при цьому, відмова ОСОБА_2 від спадщини нотаріусом не прийнята (а.с.50, 63). Оскільки з матеріалів справи вбачається, що останній разом із померлим ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а тому, відповідно до положень ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 не може вважатися таким, що прийняв спадщину фактично, оскільки як до моменту смерті спадкодавця так і на момент його смерті і відкриття спадщини постійно з ним не проживав з огляду на наступне.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» регулюються відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, а також визначається порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлюються випадки їх обмеження. Під місцем перебування розуміється адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше 6 місяців на рік. Під місцем проживання цей Закон визначає адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад 6 місяців на рік (стаття 3 Закону).

Громадяни України зобов'язані протягом 10 днів після прибуття до нового місц2я проживання зареєструвати місце проживання (стаття 6 Закону).

Єдиним зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1, що підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, а саме копією паспорта відповідача (а.с.15 зв., 52-53), копією картки фізичної особи-платника податку (а.с.12,53), довідкою форми 3 від 24.07.2013 (а.с.35), копією заповіту спадкодавця від 15.12.2011 (а.с.55).

При цьому, ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували вказану обставину, а тому, у суду відсутні підстави вважати, що на час відкриття спадщини, ОСОБА_2 не проживав разом із померлим ОСОБА_7

Колегією суддів також відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 було пропущено строк для прийняття спадщини, оскільки правового значення у даному спорі це не має, так як відповідач є таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І.Побірченко