Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1366/15 Головуючий у 1-й інстанції Світлицька В.М.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.

суддів Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

при секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Печерського району м. Києва, про відібрання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування про передання дитини на виховання батькові , -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнювала, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Печерського району м. Києва про відібрання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову, зазначала, що рішенням апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13 січня 2014 року по справі 22-ц/190/61/14 скасовано рішення Ялтинського міського суду від 15 серпня 2013 року по справі 121/3349/13-ц та у задоволенні позову ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини разом з батьком було відмовлено, задоволено зустрічний позов ОСОБА_3, яким визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 умисно перешкоджають виконанню рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 16 січня 2014 року по справі №22-ц/190/61/14 та не повертають неповнолітню ОСОБА_7 для проживання з матір'ю.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила суд відібрати малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та повернути її матері ОСОБА_3

Не погоджуючись з вказаним позовом в червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування про передання дитини на виховання батькові, в якому зазначав, про те, що обставини справи від часу прийняття рішення по справі про визначення місця проживання дитини з позивачем настільки змінились, що виникла необхідність вирішення питання щодо передання дитину на виховання батькові, з яким фактично дитина проживає. Мотивуючи це тим, що у матері відсутнє бажання брати участь у вихованні дитини, оскільки вона свідомо нехтує своїми обов'язками, а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Передано неповнолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження на виховання батькові ОСОБА_4

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити. За зустрічним позовом ОСОБА_4 закрити провадження.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає наступних підстав.

Згідно зі статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що в період з січня 2005 року по березень 2007 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилася донька. ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 18.04.2007 року.

З 2007 року по 2012 рік ОСОБА_7 проживала з батьком за адресою: АДРЕСА_3 або за адресою: АДРЕСА_2.

У вересні 2012 році ОСОБА_3 виїхала до Сполучених штатів Америки для народження другої дитини. Повернувшись із США до України, ОСОБА_3 не забрала дитину проживати до себе, в результаті чого, ОСОБА_7 продовжила проживати із батьком та бабусею.

З 1 вересня 2012 року ОСОБА_7 було зараховано до 1-класу Ялтинського навчально- виховного закладу "Дитячий садок-школа-колегіум "Радуга".

У січні 2013 року через погіршення стану здоров'я ОСОБА_7, ОСОБА_4 звернувся з заявою від 15.01.2013 року до директора Ялтинського навчально-виховного закладу "Дитячий садок-школа-колегіум "Радуга" з метою зміни кліматичних умов та поліпшення стану здоров'я ОСОБА_7

З початку 2013 року, ОСОБА_4 разом з малолітньою ОСОБА_7 переїхали до м. Запоріжжя, і з того часу проживали з ОСОБА_9 (матір'ю ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_7) за адресою: АДРЕСА_2

З довідки виданої директором школи безперервного навчання "ЕйдоС" № 92/01 від 15.05.2013 р. вбачається, що ОСОБА_7 навчається з 1 лютого 2013 року у школі "ЕйдоС" у м.Запоріжжі.

ОСОБА_4 звернувся до Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим з позовом про визначення місця проживання дитини, рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 15.08.2013 р. вирішено визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., із батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою: АДРЕСА_4, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення проживання дитини разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13.01.2014 року скасовано рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 15.08.2013 року та визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. з матір'ю. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1

Згідно до ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки за нормою ст.163 цього Кодексу мають переважне право перед іншими особами на те, що малолітня дитина проживала з ними та вимагати відібрання такої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Системний аналіз правових норм глави 13 "Особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей" та ч.1 ст.162 СК України, яка застосована судом при вирішенні справи, свідчить про те, що право одного із батьків на відібрання малолітньої дитини та повернення її за попереднім місцем проживання виникає лише у випадку протиправної поведінки другого із батьків при зміні місця проживання малолітньої дитини без згоди іншого з батьків, з яким проживала дитина, в тому числі способом викрадання.

Із матеріалів справи вбачається, що дитина сторін у справі постійно мешкає разом з батьком та згідно висновку органу опіки та піклування Запорізької міської ради рай адміністрації ЗМР по Жовтневому районі №1640/05-05/01 від 21.11.2014 року для дитини створені належні умови проживання, розвитку та дозвілля.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відібрання дитини, суд першої інстанції правильно виходив з того, що рішенням апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13.01.2014 року визначено місце проживання дитини за місцем проживання матері, яке не виконувалось примусово, а заявлений позов про відібрання дитини не може бути безпосереднім способом його виконання.

Колегія судів, погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_3 не було доведено факту умисного невиконання чи перешкоджання виконанню рішення апеляційного суду АР Крим від 13.01.2014 року або самочинної зміни місця проживання дитини без згоди матері. Також не було доведено твердження ОСОБА_3, що ОСОБА_4 перешкоджає спілкуванню матері з дитиною з 2012 року, натомість надані суду апеляційної інстанції фото зроблені під час спілкування ОСОБА_3 з донькою спростовують це.

Висновки суду першої інстанції з посиланням на матеріали постанови про закриття кримінального провадження від 08.08.2014 року про недоведеність факту викрадення дитини батьком також є правильними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст.ст.162-163 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ст.121 СК України, права та обов"язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122,125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право не безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч.1ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Ст.150 СК України встановлено, що батьки зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов"язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до довідки від 01.10.2014 р. №01-10/2014 наданої ОСОБА_4, ОСОБА_4 працює в ТОВ "Рубин-Юг" на посаді заступника генерального директора, його середньомісячна заробітна плата складає 5000 грн., крім того, ОСОБА_4 надав позитивну характеристику з місця роботи від 01.10.2014 року.

Суду не було надано жодних документальних доказів працевлаштування ОСОБА_3 та наявності стабільного доходу.

Відповідно до довідки Єдиної абонентської служби Центру обслуговування абонентів №2, № 744 від 03.11.2014 р. встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_7

Згідно із довідкою № 2381 від 22.10.2014 року виданою КУ "Обласний клінічно-наркологічний диспансер" ОСОБА_4 на обліку у даному закладі не перебуває.

Згідно із довідкою від 04.10.2014 р. виданої КУ "Обласна клінічна психіатрична лікарня" Запорізької обласної ради, ОСОБА_4 на обліку у даному закладі не перебуває.

Відповідно до довідки від 28.10.2014 р. №185/01 малолітня ОСОБА_7 навчається у третьому класі приватного комплексу освіти "Школа "Ейдос".

Згідно наданої ОСОБА_4 психологічно-педагогічної характеристики ОСОБА_7, від 20.05.2013 року № 95/01 зі "Школи ЕйдоС": "дитина позитивна, вихованням дитини займається батько та бабуся, вони систематично цікавляться успішністю дівчинки, допомагають виконувати домашні завдання, відвідують батьківські збори, підтримують постійний контакт з класним керівником та педагогами. Мати у навчанні дитини участі зовсім не бере".

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_7 від 29.10.2014 року зі "Школи ЕйдоС", спільна робота педагогічного колективу та батька - ОСОБА_4, бабусі ОСОБА_9, дозволила домогтися стійких позитивних результатів при адаптації у колективі. Стабільну емоційну підтримку дівчині постійно надає її батько ОСОБА_4, особисто привозить та забирає дитину зі школи, приділяє увагу шкільному життю доньки. ОСОБА_4 приймає активну участь у житті школи та дозвілля доньки, про що можна судити з позитивних відгуків дитини".

Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району щодо встановлення можливості проживання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., за місцем проживання її батька ОСОБА_4, виготовленого з метою захисту прав та інтересів дитини, насамперед на повноцінне сімейне виховання, та для прийняття неупередженого висновку на засіданні комісії розглянуті копії документів, наданих на адресу районної адміністрації судом та батьками Соні, акт обстеження умов проживання дитини з батьком за адресою: АДРЕСА_2, складений представниками відділу по Жовтневому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради за участі Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, довідка бесіди з малолітньою ОСОБА_7, районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування дійшла висновку щодо можливості проживання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., за місцем проживання її батька - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2, де дитині створені всі необхідні умови для проживання. Згідно Акту обстеження умов проживання від 03.11.2014 p.. наявні одна ізольована житлова кімната та велика кімната-вітальня, в якій є житлова зона з диваном і зона кухні. Умови задовільні. В квартирі наявні необхідні меблі та побутова техніка сучасного зразка. Санітарний стан помешкання добрий. В квартирі чисто, затишно, повітряний режим дотримується. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є ліжко, стіл для занять, шафа-купе. Облаштована ігрова зона. Наявні дитячий одяг, книжки, шкільне приладдя, іграшки, дитячі коробки. Встановлено, що за цією адресою створено належні умови для проживання та виховання малолітньої дитини ОСОБА_7.

Суд першої інстанції, задовольняючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 про передання дитини на виховання батькові, правильно прийняв до уваги :

- довідку про проведення бесіди з малолітньою дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. від 03.11.2014 p., з якої вбачається, що "...на запитання стосовно матері ОСОБА_7 відповіла, що спілкується з нею, однак це переважно відбувається через соціальні мережі в Інтернеті, іноді мати сама дзвонить доньці. На запитання "коли в останній раз дівчинка розмовляла з матір'ю" ОСОБА_7 відповіла, що приблизно місяць тому. На запитання "як мати поздоровляє на день народження" дівчинка відповіла, що мама їй телефонує, а подарунки надсилає поштою. На запитання "з ким із батьків хоче проживати" ОСОБА_7 без вагань відповіла, ще надалі бажає проживати з батьком. Зважаючи на вік дитини, її хвилювання під час розмови про маму, питання про позбавлення матері батьківських прав ОСОБА_7 не ставилось".

- висновок психологічної експертизи малолітньої ОСОБА_7, виготовлений завідувачем кафедри практичної психології, кандидатом психологічних наук, доцентом ОСОБА_12 від 20.06.2013 року, відповідно до якого встановлено достатньо тісні та теплі психологічні відносини малолітньої дитини із батьком та бабусею. Із мамою ж, у дитини відносини не склались, оскільки мати ОСОБА_3 дитиною та її життям не цікавиться, не відвідує ОСОБА_7 та взагалі не приймає ніякої участі у житті дитини. Дитина виявляє бажання жити та спілкуватись лише з батьком та бабусею, оскільки з ними їй жити комфортно, вони про неї піклуються та доглядають. На питання можливого проживання із мамою дитина відповідає різкою відмовою, навіть починаючи плакати від страху того, що мама може забрати її від батька. По висновкам обстеження встановлено, що "у ОСОБА_7 спостерігається відсутність емоційного зв'язку з матір'ю, є образи на матір і усвідомлення власної непотрібності матері. На питання з ким би ОСОБА_7 хотіла проживати, вона відповіла: " я б хотіла жити в своїй сім'ї з татом і бабусею", а якщо уявити таку ситуацію, що вона може жити з мамою, впевнено відповіла, що вона з нею ніколи не жила і жити не буде...".

- психологічний висновок, виготовлений 03.12.2014 р. практичним психологом (магістром) 1 категорії, системним сімейним психотерапевтом ОСОБА_13, згідно якого встановлено достатньо тісні та теплі психологічні відносини малолітньої дитини із батьком та бабусею. Із мамою ж, у дитини відносини не склались, оскільки мати ОСОБА_3 дитиною та її життям не цікавиться, не відвідує ОСОБА_7 та взагалі не приймає ніякої участі у житті дитини. Батька ОСОБА_4 ОСОБА_7 охарактеризувала, як найріднішу, чуйну та добру людину, який попри свою роботу приділяє багато уваги розвитку її творчості, доглядає її та допомагає робити домашні завдання. Бабусю ОСОБА_7 намалювала яскравими кольорами, пояснивши це тим, що бабуся є важливою людиною для неї та заміняє їй маму. На питання з ким би ОСОБА_7 хотіла проживати, вона відповіла, що хотіла жити в своїй сім'ї з татом і бабусею.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, місцевий суд на підставі належних чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно прийняв до уваги висловлену думку дитини в ході психологічної експертизи, її особисту прихильність до кожного з батьків, ставлення кожного з батьків до дитини, до виконання свої батьківських обов'язків, враховував сталі соціальні зв'язки, психологічний клімат в сім'ї та стан матеріально-побутових умов, місця проживання дитини з батьком, інтересів дитини, увагу батька до доньки та його турботу, належно створені умови для її виховання, і, як наслідок врахував, наявність виняткових обставин для передання дитини на виховання батькові,

Передання дитини на виховання батькові, не можна тлумачити як наявність у батька переваги перед матір"ю при вирішенні цього питання, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, оскільки мати дитини у такому разі не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні.

Рішення суду про передання на виховання дитини одному з батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею, що передбачено чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд першої інстанції, давши належну оцінку обставинам справи, правильно застосував норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав на данний час для задоволення зустрічного позову ОСОБА_4

Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді:

1

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

№ 22-ц/778/1366/15 Головуючий у 1-й інстанції Світлицька В.М.

Суддя-доповідач Воробйова І.А.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

02 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.

суддів Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

при секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Печерського району м. Києва, про відібрання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування про передання дитини на виховання батькові , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: