Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 334/567/15-ц Головуючий у 1 інстанції Лисенко Л.І.
Провадження №22-ц/778/2876/15 Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі: Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 25 травня 2008 року він придбав автомобіль марки RENAULT, модель 19, випуску 1996 року, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, об'єм двигуна 1400 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ УМВС України в Запорізькій області 08 лютого 2008 року за 6000 доларів США у ОСОБА_4

З підстав відсутності коштів на постановку зазначеного автомобіля на облік в органах ДАІ, позивач отримав довіреність від ОСОБА_4 в особі ОСОБА_5, яка посвідчена приватним нотаріусом Чорним В.Г. Запорізького міського нотаріального округу 25 травня 2008 року, зареєстрована в реєстрі за номером 2223.

12 квітня 2011 року ОСОБА_4 оформив на ім'я відповідача та членів його родини іншу довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Чорним В.Г. Запорізького міського нотаріального округу 12 квітня 2011 року, зареєстрована в реєстрі за номером 578, на самостійне розпорядження даного автомобіля.

05 грудня 2014 року спірний автомобіль був затриманий працівниками ДАІ та доставлений на штраф майданчик з підстав того, що постановою державного виконавця на автомобіль було накладено арешт.

На підставі викладеного, позивач просив суд, визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_1,

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того,що позивачем не надано належних та допустимих доказів того,що сторони,оформляючи довіреність на право розпорядження та експлуатації автомобілем, фактично уклали договір купівлі- продажу автомобіля.

Судова колегія вважає висновки суду такими,що відповідають здобутим доказам і вимогам закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах,що не заборонені законом,зокрема із правочинів.

Згідно др. вимог ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму,що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,крім правочинів,передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом вимог ст.ст.57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На підтвердження позовних вимог про визнання права власності на автомобіль ОСОБА_3 в письмових поясненнях(а.с.29-30) посилався на те,що 25 травня 2008 року ,оформлюючи на себе довіреність на користування і розпорядження автомобілем RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_1,який належав ОСОБА_4 , він передав йому гроші в сумі 6000 доларів США за автомобіль, а відповідач йому передав у власність автомобіль, а також на те,що фактично одразу після отримання довіреності на користування і розпорядження автомобілем він страхував автомобіль,ніс всі витрати по його обслуговуванню, ремонту та інші, проте суду не надані належні докази на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу.

Так, відсутні докази щодо узгодження сторонами і виконання істотних умов договору- ціни, передачі у розрахунок за автомобіль грошей, а факт передачі автомобіля позивачу і його страхування не є доказом укладення договору купівлі-продажу і набуття права власності на автомобіль,оскільки правомірне володіння ним за довіреністю передбачає передачу його довіреній особі , здійснення заходів щодо страхування, належного утримання автомобіля.

До того ж із довіреності від 25.05.2008року вбачається,що вона видана не особисто ОСОБА_4, а ОСОБА_5,який діяв на підставі довіреності від ОСОБА_4, а тому ствердження позивача про фактичне укладення сторонами договору купівлі-продажу під час оформлення довіреності і виконання ними обов"язків,що виникають із такого договору,а саме: передачу грошей за автомобіль особисто ОСОБА_4, є неспроможними.

Позивачем не надані будь-які докази,які б містили у собі дані, на підставі яких суд міг встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги.

До того ж дійсність довіреності позивачем не оспорена.

У порушення ч. 3 ст. 10 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог .

Доводи апеляційної скарни не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи .

Судом повно і всебічно з"ясовані обставини справи,що мають доля неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: