РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/22279/14-ц

пр. № 2/759/1852/15

18 березня 2015 року Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого-судді Журибеди О.М..,

при секретарі Павлишиній А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 26.01.2012р. в розмірі 19 500 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 4 309 грн. 50 коп. та 3 % річних від суми боргу в розмірі 1 211, 67 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 250 грн. 22 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує на те, що 26.01.2012р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики посвідчений приватним нотаріусом КМНО Габріель Л.Є., відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 19 500 грн., зі строком повернення до 26 листопада 2012 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 26 січня 2012 року, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України. Однак належним чином зобов'язання відповідач не виконав, борг не повернув, сума відсотків за час прострочення виконання зобов'язання становить 1 211 грн. 67 коп. та інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 4 309 грн. 50 коп. Враховуючи те, що боргові зобов'язання відповідачем не виконані, та на підставі ст.ст. 625, 1049, 1050 ЦК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення відповідачем умов договору позики.

Відповідач в судовому засіданні визнала позовні вимоги.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Судом встановлено, що 26.01.2012р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики посвідчений приватним нотаріусом КМНО Габріель Л.Є., відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 19 500 грн.,зі строком повернення до 26 листопада 2012 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 26 січня 2012 року, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України.

Пунктом 2 Договору обумовлено, що суму грошей (без нарахування відсотків) позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою до двадцять шостого листопада дві тисячі дванадцятого року. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки позикодавець повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність розписки в позичальника (з відміткою на ній позикодавця про отримання грошей) підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач (позикодавець) взяті на себе зобов'язання за договором позики виконав, тоді як станом на березень 2015р. відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, та гроші взяті в борг у позикодавця не повернув.

Таким чином, на момент повернення боргу, а саме 26.11.2012 р. заборгованість відповідача перед позивачем складає 19 500, 00 грн.

Крім того, в пункті 5 Договору позики зазначено, якщо позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, позикодавець має право подати цей договір до стягнення у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Пунктом 6 Договору передбачено, що не матиме заперечень проти звернення позикодавця до нотаріуса за вчинення ним, позичальником, свого зобов'язання за цим договором на умовах, що в ньому передбачені.

Пунктом 11 Договору передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Враховуючи наведене та згідно наданого позивачем розрахунку суми боргу, суд вважає обґрунтованими і вимоги останнього щодо стягнення суми відсотків за час прострочення виконання зобов'язання 1 211 грн. 67 коп., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 4 309 грн. 50 коп..

Оскільки відповідач своїм правом надати суду докази, якими спростовуються вимоги позивача не скористалася, судом вирішено справу відповідно до ст. 11 ЦПК України в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такими що підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 250 грн. 22 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 536, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що проживає за адресою: в АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого: АДРЕСА_1, суму боргу за договором позики в розмірі 19 500,00 грн., суму відсотків за час прострочення виконання зобов'язання 1 211 грн. 67 коп., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 4 309 грн. 50 коп., а також сплачений судовий збір в розмірі 250 грн. 22 коп., а всього на суму - 25 271, 39 (двадцять п'ять тисяч двісті сімдесят одна) грн. 39 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва позивачем, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя