справа № 482/545/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 квітня 2015 року

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Гажі О.П.

при секретарі судового засідання Шведовій Я.О.

з участю позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 02.04.2015 року звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача.

В своєму позові позивачка зазначила, що вона 26.02.2015 року купила у відповідача земельну ділянку по вул. Виноградна, 342 в СТ «Ясна Поляна» Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Посилаючись на те, що нотаріус відмовив їм в нотаріальному оформленні цього договору купівлі-продажу земельної ділянки через відсутність у відповідача оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, так як він його втратив, позивачка на підставі ч.2 ст.220 ЦК України просить суд визнати дійсним цей договір купівлі продажу земельної ділянки від 26.02.2015 року, що був укладений між нею і відповідачем та просила визнати за нею право власності на цю земельну ділянку.

В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов та посилаючись викладені в позові обставини, на виконання нею всіх умов договору і на ухилення відповідача від нотаріального оформлення договору, просила суд її позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю визнав заявлений позов. В обґрунтування своєї заяви про визнання позову, представник відповідача зазначив, що відповідач являється власником дачної земельної ділянки площею 0,0500 га по вул. Виноградна, 342 в СТ «Ясна Поляна» Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області і його право власності зареєстровано в державному реєстрі. Нотаріус відмовляє в оформленні договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки між сторонами через те, що відповідач не виготовив та не отримав державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

Вислухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов, як безпідставний, не підлягає задоволенню.

Як вбачається з позовних вимог і досліджених в суді матеріалів справи, 26 лютого 2015 року між позивачкою ОСОБА_1 і представником відповідача - ОСОБА_2 була досягнута домовленість, відповідно до якої ОСОБА_2 діючи в інтересах ОСОБА_3 по нотаріально посвідченій довіреності продав належну на правах власності ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0500 га по вул. Виноградна, 342 в СТ «Ясна Поляна» Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за 25 тисяч гривень.

Право власності на вказану земельну ділянку у ОСОБА_3 виникло на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки від 13.07.2006 року, яку він купив у ОСОБА_4.

Це право власності на земельну ділянку було зареєстровано ОСОБА_3 в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно 10.11.2014 року, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №29265825.

05.03.2015 року приватний нотаріус Новоодеського нотаріального округу ОСОБА_5 своєю постановою від 05.03.2015 року відмовив представнику ОСОБА_3 ОСОБА_6 у вчинені нотаріальної дії з оформлення і нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0500 га по вул. Виноградна, 342 в СТ «Ясна Поляна» Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Як вбачається з цієї постанови приватного нотаріуса, підставою для відмови в нотаріальному оформлені цього договору було те, що ОСОБА_3 після нотаріального оформлення договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки від 13.07.2006 року, не виготовив і не отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, у відповідності з вимогами ст.ст.125-126 ЗК України та не надав цей державний акт нотаріусу, що на думку нотаріуса, у відповідності з ч.2 ст.49 Закону України «Про нотаріат» позбавляє його права оформити таку нотаріальну дію.

Вказана постанова приватного нотаріуса від 05.03.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, як те передбачено чинним законодавством, сторонами по справі не оскаржувалась.

Суд зазначає, що з 1 січня 2013 року, у відповідності із змінами в чинному законодавстві України, правовстановлюючим документом на земельну ділянку є витяг з реєстру прав власності, що видається зокрема реєстраційною службою на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з положеннями статей 3, 4 ЦПК України право на звернення до суду має особа, права, свободи чи інтереси якої порушуються, не визнаються або оспорюються, захист яких здійснюється судом у спосіб, визначений законом України.

Статтями 11, 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжується внесенням відповідних записів до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Тобто, виходячи з аналізу чинних норм, на день судового розгляду справи, ОСОБА_3 є законним власником земельної ділянки площею 0,0500 га по вул. Виноградна, 342 в СТ «Ясна Поляна» Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, так як це його право власності офіційно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в звязку з чим, суд приходить до висновку, що нотаріус не в повній мірі зясував всіх обставин справи і правових підстав для вчинення ним необхідної сторонам нотаріальної дії.

Суд зазначає, що посилання позивача на вимоги ст.220 ЦК України, в обґрунтування заявлених позовних вимог являються безпідставними, так як в судовому засіданні з досліджених доказів не вбачається і, сторонами в супереч вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не доведено, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення цього договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Як вбачається з пояснень представника відповідача, таке ухилення від нотаріального оформлення договору він заперечує, а посилається на відмову нотаріуса у вчиненні нотаріального посвідчення цього договору.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 334, 638-640, 657 ЦК України, суд позбавлений можливості визнати дійсним договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки, що був досягнутий між сторонами по справі, так як цей договір являється неукладеним, поскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства, яким вимагається обовязкова його письмова форма, нотаріальне посвідчення і державна реєстрація, чого не було зроблено сторонами цього договору по справі.

Про це зазначається і в п.13 Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання провочинів недійсними» де вказано, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Письмова розписка представника відповідача про факт отримання ним грошей від позивачки за купівлю-продаж земельної ділянки, на що як на підставу свого позову посилається позивачка, не є письмовим договором купівлі-продажу цієї земельної ділянки, поскільки не містить реквізитів договору, а саме форми, його змісту, а може бути лише письмовим доказом передачі грошових коштів позивачем представнику відповідача.

З обставин справи вбачається, що сторонами не втрачена можливість нотаріального оформлення цього договору купівлі-продажу земельної ділянки і ними не використовувалась можливість та їх право на оскарження постанови нотаріуса про вудмову в нотаріальному оформленні і посвідченні цього договору.

За таких обставин, суд на підставі ст.ст. 220 ч.2, 328, 334 ч.4, 638-640, 657 ЦК України, ст.ст. 125-126, 131 Земельного Кодексу України, вважає заявлений позов безпідставним, який не грунтується на вимогах чинного законодавства, в звязку з чим, цей позов не підлягає задоволенню.

У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, у звязку з відмовою в задоволені позову, понесені позивачем судові витрати по справі, йому не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 179, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 повністю в задоволені її позову до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання за нею права власності на земельну ділянку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами які приймали участь у судовому розгляді справи, але не були присутні при проголошенні судового рішення, протягом десяти днів з моменту одержання копії судового рішення.

Головуючий: