Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Буцяка З.І., Боймиструка С.В.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права на користування та розпорядження квартирою.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права на користування та розпорядження квартирою задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_1 знятися з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону. Судом не враховано, що вона як бувший член сім'ї власника має право на користування спірною квартирою, оскільки іншого житла в неї немає. Припинення сімейних відносин з власником квартири, в контексті ст. 64 ЖК України, не позбавляє її права користування займаним приміщенням.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач втратила право користування квартирою, оскільки не являється членом сім'ї власника житла.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням вимог ст. 213 ЦПК України щодо ухвалення рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 02.07.2002 року.

З 21.05.1994 року по 04.04.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_4 вселилась та була зареєстрована у квартирі, на правах члена сім'ї власника квартири 03.09.2002 року (а.с.9)

Частинами 1, 2, 4 ст. 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином, відповідач, як колишній член сім'ї власника квартири, має право на користування квартирою і проживання в ній.

Відповідно до положень норм ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

З огляду на правила розподілу тягаря доказування, саме на позивача покладено обов'язок з доведення факту дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає у позбавленні можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Між тим, судом, не встановлено факту порушення відповідачем прав позивача як власника щодо користування власністю і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Керуючись ст.ст.307,309,316 ЦПК України, ст. ст. 9,64,156 ЖК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 лютого 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права на користування та розпорядження квартирою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :