АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/219/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1465/15Головуючий у 1-й інстанції Степаненко Ю. І. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнаух П.М., Пилипчук Л.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

Позивач 26.01.2015 року звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку на загальну суму 43641,52 грн., яка складається з простроченої заборгованості по відсоткам 21516,52 грн. та простроченої заборгованості по комісії 22125 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного 12 вересня 2008 року кредитного договору №148/SF11-09-08 Банк надав позичальнику ОСОБА_2 кредит в сумі 15 000 гривень зі строком повернення до 12 вересня 2011 року. Кредитні кошти були перераховані Банком на позичковий (картковий) рахунок, який був відкритий позичальником згідно договору про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску від 12 вересня 2008 року. 12 вересня 2008 року Банк уклав з ОСОБА_3 договір поруки №149/SF-P, відповідно до якого останній зобов'язався перед Банком відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальником ОСОБА_5 по кредитному договору.

Враховуючи систематичне порушення взятих на себе зобов'язань позичальником Банк в 2009 році звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом про стягнення заборгованості по кредиту в солідарному порядку з відповідачів. 03 серпня 2009 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області ухвалено рішення по справі №2-691/09 та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №148/SF11-09-08 від 12 вересня 2008 року станом на 22 червня 2009 року в сумі 19 741 гривень 80 копійок.

На виконання рішення суду ОСОБА_2_2 було остаточно погашено заборгованість по тілу кредиту, останній платіж по погашенню тіла кредиту внесено нею 10 червня 2014 року. Сума заборгованості в судовому рішенні була визначена станом на 22 червня 2009 року. Тобто, з дня фіксування вказаної суми до дня фактичного погашення основної заборгованості (з 22.06.2009 року по 10 червня 2014 року) Банком нараховувались щомісячні відсотки, комісійна винагорода та пеня.

Станом на 05 грудня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору №148/SF11-09-08 від 12 вересня 2008 року становить 213 144 гривень 83 копійок, яка складається з: простроченої заборгованості по відсотках - 21 516,52 гривень, простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 22 125 гривень, пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотках та комісії - 169 503,31 гривень. Однак, Банк не заявляє вимоги про стягнення нарахованої суми пені. Таким чином, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість на загальну суму 43641,52 грн.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 березня 2015 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 148/SF11-09-08 від 12 вересня 2008 року станом на 10 червня 2014 року в сумі 43 641 (сорок три тисячі шістсот сорок одна) гривень 52 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по 218 гривень 21 копійці з кожного.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, в зв'язку зі спливом строку позовної давності. Посилаються на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам по справі. Вважають, що судом дана неправильна оцінка встановленій по справі обставині здійснення 10 червня 2014 року останнього платежу, оскільки в цей день було здійснено остаточне погашення заборгованості, визначеної рішення суду, яке виконувалося боржниками в примусовому порядку. Будь-яких добровільних погашень щодо нарахованих щомісячних процентів та комісії боржниками не здійснювалося, а тому відсутні підстави вважати, що строк позовної давності був перерваний.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з підстав, визначених п. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (право наступного якого є ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №148/SF11-09-08, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 15 000 гривень зі строком повернення до 12 вересня 2011 року. Кредитні кошти були перераховані Банком на позичковий (картковий) рахунок, який був відкритий позичальником згідно договору про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску від 12 вересня 2008 року.

З метою забезпечення виконання кредитного договору, 12 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №149/SF-P, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язався перед Банком відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальником ОСОБА_5 по кредитному договору.

Враховуючи систематичне порушення взятих на себе зобов'язань позичальником Банк в 2009 році звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом про стягнення заборгованості по кредиту в солідарному порядку з відповідачів. 03 серпня 2009 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області ухвалено рішення по справі №2-691/09, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №148/SF11-09-08 від 12 вересня 2008 року станом на 22 червня 2009 року в сумі 19 741 гривень 80 копійок, яка складається з 8102,80 грн. (прострочена заборгованості по тілу кредиту, відсоткам, комісії, поточна заборгованість по тілу кредиту, відсоткам, комісії та пеня) та 11639 грн. суми дострокового стягнення кредитних коштів. Також стягнуто на користь Банку 197,41 грн. судового збору та 250 грн. витрат з ІТЗ розгляду справи. Всього на користь Банку стягнуто 20189,21 грн. (а.с.17).

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 серпня 2009 року набрало законної сили 13.08.2009 року та було звернуто до примусового виконання на підставі виданого судом виконавчого листа. Постановою головного державного виконавця Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ Павленко Б.М. від 27 серпня 2014 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-691 від 09.10.2009 року, виданого Кременчуцьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу в розмірі 20189,21 грн., в зв'язку зі сплатою боргу в повному обсязі (а.с.71).

З наданих Банком розрахунків, заборгованість по кредитному договору №148/SF11-09-08 від 12 вересня 2008 року станом на 05 грудня 2014 року становить 213 144 гривень 83 копійок, яка складається з: простроченої заборгованості по відсотках - 21 516,52 гривень, простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 22 125 гривень, пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотках та комісії - 169 503,31 гривень.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25 березня 2015 року подали суду першої інстанції письмові заяви, в яких просили застосувати строк позовної давності (а.с.51-52, 53-54).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду від 03 серпня 2009 року про стягнення кредитної заборгованості не було розірвано кредитний договір, дане рішення було остаточно виконано лише 10 червня 2014 року. Враховуючи ці обставини, місцевий суд прийшов до висновку, що оскільки рішенням суду в попередній справі між сторонами зобов'язання за кредитним договором не припинені, то позивач мав право на нарахування відсотків за користування кредитом та комісії згідно умов договору. Також, місцевий суд прийшов до висновку, що строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачами, був перерваний 10 червня 2014 року, так як саме в цю дату відповідачем ОСОБА_2 було здійснено останній платіж по тілу кредиту.

Однак, з такими висновками колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду про те, що банк не пропустив строк позовної давності, оскільки 10 червня 2014 року боржником ОСОБА_2 було здійснено останній платіж саме на виконання рішення суду від 03.08.2009 року, а не на погашення чергового платежу. Дії вчинені особою в процесі примусового виконання рішення суду свідчать про виконання саме рішення суду, а не про вчинення дії, яка свідчить про визнання боргу, який було Банком нараховано за період після ухвалення судового рішення та який є предметом позовних вимог. Таким чином, колегія суддів вважає, що переривання строку позовної давності, в розуміння ст. 264 ЦК України, в даному випадку не відбулося, а тому доводи апеляційних скарг в цій частині є обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів, вийшовши за межі доводів апеляційних скарг на підставі ч. 3 ст. 303 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з інших підстав, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Банк, звернувшись до суду в 2009 році з позовом про стягнення наявної заборгованості (станом на 22 червня 2009 року в сумі 8102,80 грн.) та про дострокове стягнення наданих кредитних коштів (в сумі 11639 грн.) скористався своїм правом дострокового стягнення з боржників кредитних коштів за договором №148/SF11-09-08 від 12 вересня 2008 року.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 серпня 2009 року набрало законної сили 13.08.2009 року та було звернуто до примусового виконання на підставі виданого судом виконавчого листа. Постановою головного державного виконавця Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ Павленко Б.М. від 27 серпня 2014 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого, в зв'язку зі сплатою стягнутого судовим рішенням боргу в повному обсязі.

Таким чином, вимоги Банку щодо стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором були задоволені в повному обсязі рішенням суду від 03 серпня 2009 року.

В зв'язку з тим, що рішення суду від 03 серпня 2009 року остаточно було виконано 10 червня 2014 року, то Банк має право на отримання сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Саме такі роз'яснення викладені в абз. 2 п. 17 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Суд першої інстанції, вірно встановивши фактичні обставини по справі, не звернув уваги на те, що проценти за користування кредитом не являються процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки поняття процентів за користування кредитом та 3% річних від суми боргу не є тотожними та не підміняють одне одного.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на підставі ст. 1056-1 ЦК України, а 3% річних від суми боргу - на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до принципу диспозитивності розгляду цивільної справи, суд має вирішувати справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів.

Позовні вимоги про стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялися, а отже колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Понесені сторонами судові витрати підлягають розподілу відповідно до норм ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 309 ч.1 п.3,4, 316. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити за безпідставністю.

Судові витрати, понесені позивачем віднести за його рахунок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 218, 21 грн. (двісті вісімнадцять гривень 21 копійка) в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) П.М.Карнаух

(підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця