Справа № 573/858/15-ц
Номер провадження 2/573/262/15
15 травня 2015 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді Терещенко О. І.,
з участю секретаря Кислої Ю.М.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав,
15 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є батьком її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами не укладався. Проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 2006 року по 2009 рік. Після того, як вони перестали проживати разом, ОСОБА_2 не проявляє ніякого інтересу до дитини, не піклується про сина, ніякої участі у його вихованні не приймає, не відвідує, не цікавиться станом здоров'я, фізичним та духовним розвитком. Посилаючись на викладене, а також на те, що ОСОБА_2 аліменти, які присуджені до стягнення рішенням суду, не сплачує, матеріально не допомогає, малолітній ОСОБА_4 перебуває на повному її утриманні, ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовну заяву підтримала, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином була сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, заперечень не надав.
Представник третьої особи - служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не з'явився, начальник служби ОСОБА_5 направив суду заяву про розгляд справи без участі їх представника.
Прокурор Федоренко Ю.І. просила постановити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.
Суд вважає за можливе заслухати справу без участі відповідача за наявними у справі доказами у заочному провадженні за згодою позивачки.
Заслухавши позивачку ОСОБА_1, прокурора Федоренко Ю.І., дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження дитини, шлюб між ними не укладався (а.с. 7).
З довідки "СУМИЖИТЛО" СМР № б/н від 07 квітня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_4, 2007 року народження (а.с. 5).
Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 останні проживають в однокімнатній квартирі з усіма зручностями. В квартирі зроблено капітальний ремонт, наявні необхідні меблі та побутова техніка. ОСОБА_1 сумлінно виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до малолітнього сина. Для дитини створені всі умови для проживання та розвитку (а.с. 25).
Також судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 квітня 2011 року, яке набрало законної сили 19 квітня 2011 року, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 01 лютого 2011 року (а. с. 10).
Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
З довідки комунальної установи Сумська загальнооствітня школа І-ІІІ ступенів № 21 м. Суми від 07 квітня 2015 року №01-27/98 вбачається, що ОСОБА_2 протягом 2014-2015 навчального року батьківські збори жодного разу не відвідував, успіхами сина ОСОБА_4 у класного керівника не цікавився, з класним керівником не спілкувався (а.с. 9).
З висновку служби у справах дітей Сумської міської ради від 14 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки, зі слів матері дитини, ОСОБА_2 не цікавиться життям та духовним розвитком сина, матеріальної допомоги не надає, не підтримує жодних зв'язків з дитиною. Під час бесіди працівника служби у справах дітей з малолітнім ОСОБА_4 було встановлено, що дитина не пам'ятає свого батька, ніколи не спілкувалася з ним та при зустрічі не впізнає його (а.с. 24).
Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
У п. 18 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до статті 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
У відповідності з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов'язані поважати дитину.
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
У відповідності з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.
З огляду на положення ч. ч. 1, 3 ст. 12 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до ст. 8 вказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.
Статтею 2 названого Закону передбачено, що рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.
Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.
Відповідно до ст. 17 вищеназваного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 цього Закону міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду.
Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (рішення від 18 грудня 2008 року, яке є остаточним) постановив, що мало місце порушення статті 8 Конвенції.
У рішенні йдеться про те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві».
У названому рішенні, зокрема, констатується, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.
З огляду на положення ч. ч. 4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Вищевказаний висновок служби у справах дітей Сумської міської ради, яким визнано за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітньої дитини, буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам цієї дитини, чи позитивно вплине на дитину розлучення з батьком та відсутність з його боку піклування про сина в майбутньому.
Крім того, у судовому засіданні позивачка визнала, що підставою для звернення з позовом до суду є те, що ОСОБА_2 не допомагає матеріально, не сплачує аліменти на дитину, хоча декілька разів приходив побачитись з дитиною, але оскільки він був в нетверезому стані, то вона не дозволила.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.
Суд вважає, що позивачкою не надано суду достатніх доказів для позбавлення відповідача батьківських прав.
Тому, враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, що буде відповідати і положенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, щодо можливості втручання у приватне і сімейне життя відповідачки, яке є необхідним у демократичному суспільстві. При цьому суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та покласти на орган опіки та піклування Сумської міської ради, так як дитина мешка в м. Суми, та орган опіки та піклування Тучненської сільської ради Білопільського району Сумської області, так як відповідач мешкає в с. Тучне Білопільського району, контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків щодо виховання та утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що буде відповідати положенню, закріпленому в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 51 Конституції України, ст.ст. 3, 19, 150, 165 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 10, 57, 58, 60, 64, 88, 209, 213, 215, 224-228 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Покласти на орган опіки та піклування Сумської міської ради та орган опіки та піклування Тучненської сільської ради Білопільського району Сумської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків щодо сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Копію рішення надіслати для здійснення контролю органу опіки та піклування Сумської міської ради та органу опіки та піклування Тучненської сільської ради Білопільського району Сумської області контроль.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Білопільського районного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено іншими учасниками процесу до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасники процесу, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, мають право оскаржити його в тому ж порядку на протязі 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя