НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/5477/14
№ 2/183/366/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Кравченко О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Новомосковська міська рада Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та в праві передачі у приватну власність земельної ділянки, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

21 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Новомосковська міська рада Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та в праві передачі у приватну власність земельної ділянки, зобов'язання вчинити певні дії.

17 грудня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом.

На обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилався на те, 31 серпня 2005 року між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого, ОСОБА_2 продав, а він, ОСОБА_1 купив приміщення трьох гаражів НОМЕР_1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які належали ОСОБА_2 у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.06.2005 року.

Рішенням ХІ сесії VІ скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0070 га. для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу.

Позивач зазначив, що оскільки у ОСОБА_2 було право власності на гаражі, але, вони не були прийняті в експлуатацію, він був змушений готувати документи для оформлення права власності, а саме - акт приймання в експлуатацію, після чого, рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 512 від 25.06.2008 року гараж був прийнятий в експлуатацію як самовільне будівництво (що складався з трьох об'єднаних будівель гаражів НОМЕР_2, НОМЕР_4, НОМЕР_5).

17 липня 2008 року Виконавчим комітету Новомосковської міської ради йому було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме - гараж НОМЕР_2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 зазначив в позові, що для відведення землі, він замовив проект землеустрою щодо виділення йому земельної ділянки площею 0,0070 га у власність для будівництва індивідуальних гаражів в ТОВ «Геополіс», яке виконало роботи п виготовленню проекту, але, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовилися ставити свої підписи в акті встановлення (відновлення) та узгодження меж земельної ділянки.

ОСОБА_2 не бажає підписувати зазначений акт, вимагає від нього сплати додатково 1 000 доларів США за земельну ділянку, ОСОБА_3, яка є власником будинку по АДРЕСА_2, повідомила, що підпише акт тільки після того, як його підпише ОСОБА_2

В наступному йому стало відомо, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на землю.

В той же час, у відповідності до ст. 120 Земельного кодексу України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Позивач зазначив, що на підставі вищенаведеної норми законодавства України до нього перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне йому нерухоме майно.

В зв'язка уз наведеним, посилаючись на вимоги ст.ст. 152 ЗК України, позивач ОСОБА_1 просив суд:

-визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку під гаражем НОМЕР_2, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 загальною площею 70 кв.м., вартістю 7 28,10 грн.;

-усунути перешкоди в користуванні ним земельною ділянкою та в праві передачі у приватну власність земельної ділянки, площею 0,0070 га, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 (гараж НОМЕР_2) з боку ОСОБА_2, власника гаражу НОМЕР_6 та ОСОБА_3, власниці домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, зобов'язавши їх не чинити перешкоди в користуванні зазначеною земельною ділянкою та в праві передачі її у власність йому, ОСОБА_1;

-зобов'язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 узгодити з ним, ОСОБА_1 межі земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити вимоги.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, посилався на те, що він продав позивачу три гаражі, але земельну ділянку, яка перебуває в його власності не продавав, в зв'язку з чим, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3. в судове засідання не з'явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена.

Представник третьої особи, Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0555 га., яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3, виданим 02 грудня 1998 року Новомосковською міською радою депутатів Дніпропетровської області.

Встановлено, що на зазначеній земельній ділянці ОСОБА_2 побудований комплекс із 8 гаражів, приміщення для охорони, сараю, вбиральні, що підтверджується технічним паспортом.

31 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив гараж Ж-6, площею 20,3 кв.м., та підвал під гаражем площею 10,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально.

31 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив гараж Ж-7, площею 20,3 кв.м., та підвал під гаражем площею 10,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально.

31 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив гараж Ж-8, площею 19,3 кв.м., та підвал під гаражем площею 10,8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально.

В наступному, три гаражі були об'єднані ОСОБА_1 в один гараж під НОМЕР_2 загальною площею 67,7 кв.м., що підтверджується технічним паспортом.

Рішенням ХІ сесії VІ скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року № 941, ОСОБА_1 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0070 га. для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

Позивачем замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, проект виготовлений ТОВ «Геополіс» (ліцензія на проведення робіт із землеустрою Серія АГ № 579070 від 29.09.2011 року)

В той же час, суд приходить до переконання, що наявність рішення органу місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та проекту землеустрою не можуть бути підставою ля визнання за позивачем права власності, з наступного.

У відповідності до Земельного кодексу України, у власність (або користування) можуть бути вільні земельні ділянки.

Як зазначалося вище судом, земельна ділянка, на яку просить визнати право власності позивач, є часткою земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача ОСОБА_2, та має цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

При прийнятті рішення Новомосковської міською радою 27 листопада 2013 року № 941 зазначені факти не були враховані.

У відповідності до ч.1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача)

У відповідності до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

В позовній заяві позивач просить суд визнати за ним право власності на 0,070 га.; за договорами купівлі-продажу площа гаражів становить 0,0599 га., а у відповідності до технічного паспорта, загальна площа гаражів під спірною ділянкою становить 0, 0677 га.,

В той же час, позивачем не надано суду доказів того, яка саме частина земельної ділянки розміщена під ділянкою, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, ним не заявлялося клопотання про призначення експертизи чи іншого дослідження з цього питання.

В зв'язку з наведеним, позовні вимоги в частині визнання права власності не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач не є власником земельної ділянки, відсутні і підстави для задоволенні вимог щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Стосовно вимог щодо зобов'язання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 узгодити межі земельної ділянки, суд приходить до наступного.

Законодавством України покладений принцип добровільності вчинення дій суб'єктом земельних правовідносин, тому, суд приходить до переконання, що суміжний землекористувач має право як погодити межі земельної ділянки, так і заперечувати проти погодження, нее підписувати акти, інші документи.

Законодавством України не покладений обов'язок землекористувача з надання згоди по погодженню меж суміжних земельних ділянок, в зв'язку з чим, суд не може зобов'язати землекористувача надати згоду на погодження у примусовому порядку,

Відмова відповідача у наданні згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача (позивача) для останнього може мати негативні наслідки, однак не може розцінюватись як зловживання відповідачем своїми правами та як порушення прав позивача, оскільки така відмова є формою реалізації відповідачем свого права.

Суд приходить до переконання, що оскільки погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача з боку відповідачів у справі відбулось у формі відмови, то таке "погодження" повинно бути прийнято і враховано органами місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документу, який посвідчує право на земельну ділянку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, ст.. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Новомосковська міська рада Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та в праві передачі у приватну власність земельної ділянки, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.І. Городецький