Справа №488/2738/14-ц 25.03.2015 25.03.2015 25.03.2015
Провадження №22-ц/784/842/15 Головуючий суду першої інстанції - Безпрозванний В.В.
Категорія - 59 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Кудрею В.М.,

за участю представника позивача - Сінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 06 серпня 2014 року, ухвалене за позовом публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі - ПАТ "Державний ощадний банк України" або Банк) до П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області (далі - П'ята нотаріальна контора) про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

28 травня 2014 року Банк звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтував наступним.

21 березня 2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №166, за яким позивач надав ОСОБА_4 20 000 грн. під 21% річних, строком на 36 місяців для купівлі автотранспорту.

Належне виконання зобов'язань було забезпечено порукою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (договори поруки від 21.06.2008 р.).

В наслідок неналежного виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору ПАТ "Державний ощадний банк України" 21 червня 2013 року звернулось до Корабельного районного суду м.Миколаєва із позовом про стягнення з позичальника та поручителів заборгованості в сумі 51 624 грн. 49 коп.

Ухвалою суду від 24 липня 2013 року було відкрито провадження у справі.

Однак, згодом стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

У зв'язку з чим, суд ухвалою від 15 жовтня 2013 року зупинив провадження у справі до залучення правонаступників.

Про смерть позичальника Банк дізнався з зазначеної ухвали суду, яку отримав 10 грудня 2013 року.

У лютому 2014 року позивач звернувся до П'ятої нотаріальної контори із заявою про прийняття претензії Банку, як кредитора з вимогою до спадкоємців ОСОБА_4

Разом з тим, в березні того ж року Банк отримав лист від відповідача, в якому повідомлялось про неможливість перевірки нотаріальною конторою, дотримання позивачем строків, визначених положеннями ст.1281 ЦК України, а також здійснення перевірки наявності відкритої спадкової справи ОСОБА_4, та як наслідок відсутності підстав для відкриття спадкової справи за вказаною заявою.

Посилаючись на те, що вказаними діями відповідач фактично безпідставно відмовив Банку у вчиненні нотаріальні дії, чим порушив положення ст.49 Закону України "Про нотаріат", позивач просив визнати дії нотаріальної контори щодо відмови у прийнятті претензії та відкриття спадкової справи неправомірними; зобов'язати відповідача прийняти претензію та відкрити спадкову справу або долучити претензію до вже відкритої спадкової справи; зобов'язати відповідача довести до відома спадкоємців ОСОБА_4 зміст претензії Банка, про що інформувати кредитора, а також зобов'язати відповідача інформувати Банк про спадкоємців ОСОБА_4, які прийняли спадщину або відмовилися від неї, а також про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Заперечуючи проти задоволення позову, П'ята нотаріальна контора вказувала, що відкриття спадкової справи за претензією кредитора до спадкоємців боржника не віднесено Законом України "Про нотаріат" до нотаріальних дій, а тому твердження позивача про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії є безпідставним. Крім того, відповідач вказував, що Банком не були надані обов'язкові документи для відкриття спадкової справи та здійснені належні платежі, а тому дії нотаріуса були правомірними. Посилаючись на вказані обставини, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 06 серпня 2014 року в задоволенні позову Банку відмовлено.

Банк подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ "Державний ощадний банк України", суд першої інстанції виходив з того, що Банком при зверненні до нотаріальної контори з претензією до спадкоємців ОСОБА_4 не було вчинено всіх необхідних дій, передбачених вимогами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус же діяв в межах визначених законодавством.

Проте, у повній мірі з такими висновками суду неможна погодитися, з огляду на таке.

Стаття 1281 ЦК України передбачає, що с падкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до положень ст.5 вказаного Закону нотаріус, зокрема, зобов'язаний здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього

Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної

етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у

здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати

права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних

нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла

бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Статтею 50 даного Закону передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу.

Закон «Про нотаріат» поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи:

- нотаріальні дії;

- відмова у вчиненні нотаріальних дій;

- нотаріальні акти.

Згідно з ч.1 ст.1 зазначеного Закону нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

У статті 34 Закону України «Про нотаріат» дається перелік нотаріальних дій, які вчиняються нотаріусами, зокрема і видача свідоцтв про право на спадщину.

Згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року ( далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) видача свідоцтв про право на спадщину вчиняється у такому порядку: 1) Відкриття спадщини. Перевірка нотаріусом факту смерті, часу і місця відкриття спадщини; 2) Заведення спадкової справи; 3) Прийняття спадщини або відмова від її прийняття; 4) Видача свідоцтва про право на спадщину за законом; 5) Видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Поняття «нотаріальний акт» є значно ширшим за поняття «нотаріальна дія» і являє собою будь-яку дію, що є складовою частиною нотаріальної діяльності і вчиняється нотаріусом у межах виконання власних повноважень.

Відповідно до п.п.1.3., 1.4., 2.1., 2.2., 2.4. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану. У разі неможливості пред'явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

З аналізу даних норм законодавства вбачається, що претензія кредитора подається в межах вчинення нотаріусом нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Розділ IV Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1810/5 від 07.07.2011 р. передбачає, що за проведення перевірки інформації про наявність чи відсутність заведеної спадкової справи справляється плата у розмірах, що встановлюються Міністерством юстиції України. Зазначений Розділ містить перелік осіб, з яких зазначена плата не справляється. Банки до таких осіб не відносяться.

Пункт 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 р. «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» роз'яснює, що у резолютивній частині рішення про оскарження нотаріальних дій, зокрема, повинно бути зазначено про задоволення позову або про повне чи часткове залишення його без задоволення.

При задоволенні позову про оскарження нотаріальних дій суд має зазначити, які саме нотаріальні дії, коли і ким вчинені, скасовуються. Задовольняючи позов про оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії, суд в резолютивній частині рішення зазначає про скасування постанови (іншого відповідного акта) про це (з наведенням дати і органу, що її прийняв) і яку нотаріальну дію та хто повинен вчинити.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 червня 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Корабельного районного суду м.Миколаєва із позовом про стягнення з позичальника ОСОБА_4 та поручителів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором №166 від 21 березня 2008 року в сумі 51 624 грн. 49 коп. (а.с.4-5).

Ухвалою суду від 24 липня 2013 року було відкрито провадження у справі (а.с.77).

У процесі її розгляду з адресної довідки стало відомо, що у липні 2013 року ОСОБА_4 помер (а.с.78).

Згідно з актовим записом про смерть №502 від 12.07.2013 р., це сталося ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.79).

У зв'язку з цим, суд ухвалою від 15 жовтня 2013 року зупинив провадження у справі до залучення правонаступників (а.с.6).

Зазначену ухвалу Банк отримав 10 грудня 2013 р., про що свідчить номер вхідної документації на ухвалі.

Дізнавшись з зазначеної ухвали про смерть позичальника Банк 04 лютого 2014 року направив до П'ятої нотаріальної контори претензію до спадкоємців ОСОБА_4, до якої додав копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, довідку про заборгованість, ухвалу суду від 15.10.2013 р. про зупинення провадження, копію паспорту з даними позичальника про його реєстрацію станом на 20.03.2008 р., зміни до Статуту Банку, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.55-70).

На вказану претензію П'ята нотаріальна контора надіслала Банку нотаріальний акт «Відповідь на звернення» від 12.02.2014 р. №233/01-16, в якому повідомила Банк про відсутність підстав для заведення спадкової справи через неможливість нотаріальною конторою перевірити фактичне дотримання ПАТ "Державний ощадний банк України" строків пред'явлення вимог до спадкоємців, встановлених ст.1281 ЦК України. Крім того, нотаріальна контора вказувала, що не може здійснити перевірку наявності чи відсутності відкритої спадкової справи після смерті ОСОБА_4, оскільки Банком не надано запиту щодо цього, не сплачено за здійснення перевірки плати, встановленої Міністерством юстиції України та не надано документу, що посвідчує факт смерті ОСОБА_4 (а.с.11).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про повну відмову у задоволенні позовних вимог Банку не у повній мірі відповідає обставинам справи та вищевикладеним нормам законодавства.

Судом правильно зазначено, що нотаріус був позбавлений можливості здійснити перевірку наявності чи відсутності заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_4, оскільки ПАТ «Державний ощадний банк України» не звернувся до нього з запитом з цього приводу і не оплатив його.

Однак, висновок суду щодо законності дій нотаріуса у відмові у заведенні спадкової справи через відсутність можливості нотаріусом перевірити дотримання Банком строків, зазначених у ст.1281 ЦК України і за відсутності документу, що посвідчує смерть ОСОБА_4, не є вірним.

Матеріалами справи доведено, що Банку про смерть ОСОБА_4 стало відомо 10 грудня 2013 року з ухвали суду від 15.10.2013 р. про зупинення провадження у справі за позовом Банка до ОСОБА_4 та поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З претензією до спадкоємців Банк звернувся 04 лютого 2014 року, додавши до неї зазначену ухвалу.

Отже, це було здійснено у межах шести місяців від дня, коли Банк дізнався про відкриття спадщини, чого вимагає стаття 1281 ЦК України.

За такого, у відповідача були відсутні підстави відмовити у заведенні спадкової справи з посиланням на зазначену статтю.

Що ж стосується ненадання Банком відповідачу свідоцтва про смерть ОСОБА_4, то зазначене не могло слугувати підставою для відмови у заведенні спадкової справи, оскільки нотаріус наділений правом витребувати дані про смерть особи у органах державної реєстрації актів цивільного стану.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду підлягає скасуванню в частині відмови у визнанні нотаріального акту «Відповідь на звернення» від 12.02.2014 р. №233/01-16 незаконним та зобов'язання вчинити дії щодо заведення спадкової справи з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих вимог.

Нотаріус незаконно відмовив Банку у заведенні спадкової справи.

А отже, вищезазначений нотаріальний акт підлягає скасуванню в частині відмови ПАТ "Державний ощадний банк України" у заведенні спадкової справи за його претензією від 04 лютого 2014 року до спадкоємців боржника ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., через неможливість П'ятою нотаріальною конторою перевірити дотримання банком строків, передбачених ст.1281 ЦК України та відсутності документу, що посвідчує смерть ОСОБА_4

Оскільки довідка зі Спадкового реєстру (а.с.76) свідчить, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 жодним нотаріусом станом на 24 березня 2015 року не заводилася, то у відповідача наявні всі підстави для заведення такої справи, а тому колегія суддів вважає за можливе покласти на відповідача обов'язок завести таку справу.

Рішення суду в іншій частині зміні або скасуванню не підлягає, оскільки є законним та обґрунтованим.

Оскаржуваний нотаріальний акт є законним в частині зазначення нотаріальною конторою неможливості проведення перевірки наявності чи відсутності заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_4, у зв'язку з відсутністю запиту Банку та оплати здійснення перевірки. Зазначене прямо передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій.

Висновок суду щодо відмови у зобов'язанні відповідача довести до відома спадкоємців ОСОБА_4 зміст претензії Банка, про що інформувати кредитора, а також зобов'язанні відповідача інформувати Банк про спадкоємців ОСОБА_4, які прийняли спадщину або відмовилися від неї, а також про видачу свідоцтва про право на спадщину є правильним, оскільки ухвалення позитивного рішення по двох перших позовних вимогах ПАТ "Державний ощадний банк України" повністю відновлює його права.

Крім того, після заведення спадкової справи відповідач, як того вимагає Закон України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій, буде здійснювати всі необхідні дії у рамках цієї справи.

Не є правильним зобов'язувати відповідача здійснювати якісь дії, якщо він у їх здійсненні не відмовляв.

Оскільки рішення суду частково скасоване, то відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 182 грн.70 коп.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 06 серпня 2014 року в частині відмови у визнанні нотаріального акту незаконним, зобов'язання вчинити дії щодо заведення спадкової справи та розподілу судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Визнати нотаріальний акт «Відповідь на звернення» від 12.02.2014 р. №233/01-16, винесений П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, незаконним та скасувати в частині відмови публічному акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" у заведенні спадкової справи за його претензією від 04 лютого 2014 року до спадкоємців боржника ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, через неможливість П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області перевірити дотримання банком строків, передбачених ст.1281 ЦК України та відсутності документу, що посвідчує смерть ОСОБА_4.

Зобов'язати П'яту Миколаївську державну нотаріальну контору Миколаївської області завести спадкову справу за претензією публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" від 04 лютого 2014 року до спадкоємців боржника ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду в іншій частині залишити без змін.

Стягнути з П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" судовий збір у сумі 182 грн.70 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: