Справа № 761/1469/15-ц
Провадження №2/761/2775/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

05 березня 2015 року евченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Звонцовій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Леверідж», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги, який укладений 16 липня 2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «Леверідж» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі». Свої вимоги мотивує тим, що за умовами оскаржуваного договору первісний кредитор зобов'язується передати у власність новому кредитору, а новий кредитор прийняти права вимоги та в їх оплату сплатити винагороду первісному кредитору на умовах, визначених договором. Під правами вимоги у договорі визначено право грошової вимоги існуючі або майбутні, первісного кредитора до боржника і гарантів щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості , що виникли або виникнуть на підставі первинних договорів і договорів забезпечення.16 липня 2014 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ІКЦРП у Печерському районі» укладено договір відступлення права вимоги. Пунктом 1.4. зазначеного договору встановлено, що до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора , зокрема, за договорами поруки № 0/1-П від 28.12.2006 р. та № 0/1-П від 23.03.2007 р., що укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк». Позивачу відомо, що всупереч умовам договору новий кредитор, а саме ТОВ «ІКЦРП у Печерському районі» не здійснило перерахування винагороди у розмірі 2 850 000,00 грн. у строк встановлений сторонами, а саме 17.07.2014 р. не здійснив перерахунок винагороди на рахунок АТ «УкрСиббанк». Таким чином до ТОВ «ІКЦРП у Печерському районі» не перейшли права, які товариство передало за оспорюваним договором ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж». Також представник позивача зазначив, що відповідачі не маючи відповідних банківських ліцензій не можуть бути кредитодавцями та отримувати проценти у іноземній валюті. Також спірний договір містить ознаки факторингу і такі послуги також підлягають ліцензуванню. Представник позивача також звертає увагу суду на те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29.12.2014 року на підставі оспорюваного договору судом здійснено заміну сторони виконавчого провадження та сторони у цивільному процесі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Подали заперечення на позов де зазначили, що під час укладання спірного договору не було порушено вимог чинного законодавства. Крім того спірним договором не могло бути порушеним і не порушено права та інтереси позивача , оскільки за специфікою правовідносин, що склалися між ПАТ «УкрСиббанк» та новими кредиторами не змінюють прав та обов'язків позивача щодо виконання зобов'язань боржника. Заміна сторони кредитора у зобов'язанні не змінює суті зобов'язань поручителя - ОСОБА_1

Суд, керуючись положеннями ст. ст. 169,224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду представника позивача.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що 16 липня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Леверідж» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» було укладено договір відступлення права вимоги.

За умовами зазначеного договору первісний кредитор ТОВ «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» зобов'язується передати у власність новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж», а новий кредитор прийняти права вимоги та в їх оплату сплатити винагороду первісному кредитору на умовах, визначених цим договором.

Також як свідчать матеріали справи і визнається представником позивача, 16.07.2014 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інформаційно-консультаційний центр розвитку підприємництва у Печерському районі» було укладено договір про відступлення прав вимоги, ів тому числі і права первісного кредитора за усіма договорами забезпечення щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникли на підставі кредитних договорів та договорів, за якими забезпечуються за договорами поруки укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

Представник ОСОБА_1 зазначає, що договір, який було укладено між відповідачами за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» отримав право вимоги до ОСОБА_1 відповідно до договорів поруки укладених останнім з ПАТ «УкрСиббанк» має бути визнано недійсним, оскільки угода не відповідає положенням ч. 5 ст. 203 ЦК України, вимогам Закону України «Про банки і банківську діяльність» та приписам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 5 роз'яснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином зважаючи на те, що ОСОБА_1 не є стороною правочину обов'язковою умовою для можливості визнання правочину недійсним є доведення тієї обставини, що укладанням останнього спричинено шкоду правам та інтересам позивача.

Представник позивача зазначає, що оспорюваним правочином порушено права позивача в частині незаконного стягувача, про що свідчить ухвала Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.12.2014 року та недодержанням вимог чинного законодавства.

За приписами ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема,передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

При цьому відповідно до положень ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на те, що представником позивача в судовому засіданні не доведено, що укладанням спірної угоди. а отже і передачі права вимоги по зобов'язанням ОСОБА_1, як поручителя права останнього було порушено, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 512,516 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя: