Провадження 2-3237/15
Справа № 760/5178/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Букіної О.М.

при секретарі Назарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ в м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві УДАІ, третя особа: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

16.03.2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила скасувати постанову ВДВС Солом'янського районного управління юстиції м. Києва №184/15 (АВ 675560) від 06 травня 2003 року (вх. №4332 від 20.03.2003 року), а також зняти арешт та заборону відчуження з автомобіля NISSAN, д.з. НОМЕР_1, 1992 р.в., який належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що 26.02.2015 року звернувшись до УДАІ ГУ МВС України в м. Києві для зняття автомобіля з обліку та укладання договору купівлі-продажу, позивач дізналася про наявність постанови ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва від 06.05.2003 року № 184/15 (АВ 675560) про арешт та заборону відчуження на вказаний вище автомобіль.

Позивач зазначає, що на підставі ухвали Солом'янського районного суду від 16.04.2003 року, ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва двічі було накладено арешт на автомобіль NISSAN, д.з.НОМЕР_1, 1992 р.в., тобто у 2003 році та у 2007 році.

Посилається, що 23.08.2011 року ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва було скасовано ухвалу від 16.04.2003 року про накладення арешту на автомобіль NISSAN, д.з. НОМЕР_1, 1992 р.в.

Разом з цим посилається, що постанова ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва №184/15 (АВ 675560) від 06.05.2003 року до цього часу не скасована та її скасування є неможливим, а тому їй1 було рекомендовано звернутися до суду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити.

Представник відповідача ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив.

Представник відповідача ГУ МВС України в м. Києві УДАІ в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Крім того, заявив клопотання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин .

Треті особи- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача-2, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України вбачається, що для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як встановлено вище та вбачається з матеріалів справи, постанову №184/15 (АВ 675560) про накладення арешту на автомобіль NISSAN, д.з. НОМЕР_1, 1992 р.в., ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві було винесено 06.05.2003 року.

Разом з цим з пояснень позивача вбачається, що про її існування позивачу стало відомо лише у 2010 році.

Вбачається, що в 2010 році позивач звернулася до ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва з метою зняття арешту з автомобіля , а у 2011 році до Солом'янського районного суду м. Києва з заявою про скасування вжитих заходів забезпечення позову відповідно до ухвали Солом'янського районного суду м.Києва від 16.04.2003 року.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23.08.2011 року, ухвала суду від 16.04.2003 року про накладення арешту на автомобіль була скасована.

До Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою про скасування постанови та зняття арешту з автомобіля, позивач звернулася 16.03.2015 року, проте в судовому засіданні заявила клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене вбачається, що строк позовної давності позивачем було пропущено з поважних причин, оскільки останньою вживалися заходи для зняття арешту з автомобіля та після отримання позивачем листа №ДВ/14 від 06.03.2015 року, позивач дізналася про існування раніше винесеної постанови від 06.05.2003 року з рекомендацією звернутися в судовому порядку про зняття арешту.

Таким чином, суд приходить до висновку про поновлення ОСОБА_1 строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Солом'янського районного суду м.Києва від 16.04.2003 року по справі №2-768-1/03 було накладено арешт на автомобіль Ніссан, д.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.34).

Також вбачається, що ОСОБА_1 змінила прізвище на «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про одруження від 13 січня 2000 року (а.с.28). В подальшому ОСОБА_1 змінила прізвище на «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20 грудня 2005 року (а.с.29). Після цього, ОСОБА_1 змінила прізвище на «ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 07 жовтня 2011 року (а.с.30).

В листі МВС України ГУ в м. Києві УДАІ №10/Л-431 вх від 13.03.2015 року зазначено, що згідно бази даних АІС "АРЕШТ", на автомобіль NISSAN, державний номерний знак НОМЕР_1 накладено арешт на підставі постанови ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва від 06.05.2003 184/15 (постанова АВ 675560) (а.с.33).

Разом з цим, постановою про закінчення виконавчого провадження ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві від 04.02.2008 року, було знято арешт з автомобіля NISSAN 1992 р.в., ДНЗ НОМЕР_1, накладеного постановою ДВС у Солом'янському районі міста Києва від 23.02.2007 року, у зв'язку з тим, що рішення суду фактично повно виконано згідно виконавчого документа (а.с.38).

Судом встановлено, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23.08.2011 року по справі № 6-699/11, було скасовано ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2003 року про накладення арешту на автомобіль NISSAN, д.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35).

З листа № ДВ/14 від 06.03.2015 року за підписом старшого державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Черкасової Є.В. вбачається, що дані в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень не є вичерпними і містять інформацію щодо виконавчих документів, які подані з 2006 року, перевірити дані до 2006 року не має можливості, так як відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, виконавчі провадження та журнали обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю до 2006 року знищені (а.с.36).

Крім того, з даного листа вбачається, що перевіркою бази даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що станом на 06.03.2015 року відкритих виконавчих проваджень, про стягнення з ОСОБА_1 на виконанні у Відділі не перебуває.

Згідно ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню після фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно виконавчого документа.

Відповідно до ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2003 року про накладення арешту на автомобіль NISSAN, д.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, було скасовано, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог в частині зняття (скасування) арешту та заборони відчуження з автомобіля NISSAN, д/н. НОМЕР_1, 1992 р.в., що належить ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині скасування постанови ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва №184/15 (АВ 675560) від 06.05.2003 року.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

За таких обставин, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ МВС України в м. Києві УДАІ, слід відмовити, оскільки позовні вимоги до відповідача-2 не містять вимог про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 15, 253, 256-258, 261, 319, 321, 391 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3 ,4, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності на звернення до суду.

Позов ОСОБА_1 до ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві, задовольнити частково.

Зняти (скасувати) арешт та заборону відчуження з автомобіля «NISSAN», д/н. НОМЕР_1, 1992 р.в., що належить ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).

В іншій частині позову, відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ МВС України в м. Києві УДАІ, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: