Провадження № 2/520/1645/15
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Літвінової І.А.
секретар судового засідання - Монастирська Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житлом,
20 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вимогами ухвалити рішення, яким встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1
Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування від 18.08.2004 року йому на праві спільної часткової власності належить 3/5 частини спірної квартири. Відповідачі є співвласниками квартири, яким належить по 1/5 частин згідно зі Свідоцтвом про право власності на житло від 20.11.1997. З метою встановлення порядку користування житлом, який би відповідав частці кожної з сторін, позивач просить виділити: ОСОБА_4 в користування кімнату, зазначену в технічному паспорті під № 5 площею 9,6 кв.м.; ОСОБА_3 в користування кімнату, зазначену в технічному паспорті під № 9, площею 11,6 кв.м.; ОСОБА_2 в користування кімнати, зазначені в технічному паспорті під № 3, 8 площею 18,2 кв.м. та 11,5 кв.м. відповідно; приміщення кухні площею 9,5 кв.м., коридору площею 11,2 кв.м., туалету площею 1,3 кв.м., ванної кімнати площею 2,4 кв.м., балкону площею 1,5 кв.м., лоджії площею 2,8 кв.м. залишити у загальному користуванні сторін.
Під час судового розгляду ухвалою суду від 26.11.2014 до участі у справі в якості третьої особи була залучена ОСОБА_5
У судове засідання 04.02.2015 сторони не з'явились, сповіщені належним чином. Від позивача через канцелярію суду в день судового засідання надійшла заява про розгляд справи без його участі. Інші особи, що приймають участь у справі про причини неявки суду не повідомили.
За наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд допускає заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 20.11.1997 року, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності в рівних частках належала квартира АДРЕСА_1.
18 серпня 2004 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Нікітюк О.М. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 5-2287 договір дарування, за яким ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 подарували ОСОБА_2 3/5 частин квартири АДРЕСА_1.
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 22.09.2014, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.12.2014 договір дарування від 18.08.2004 року визнано удаваним правочином, який приховав договір купівлі-продажу 3/5 частин квартири АДРЕСА_1.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

При цьому наявність вказаного судового рішення не спростовує факт належності 3/5 частин спірної квартири позивачу, оскільки визнання правочину удаваним, в даному випадку, не тягне за собою його недійсність, а лише застосовує до відносин сторін норми, що регулюють договір купівлі-продажу.

Як роз'яснено в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З положень ст. 358 ЦК України випливає, що надання співвласнику в користування частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки співвласника в праві спільної власності та часткою того майна, надання якого в користування вимагає такий співвласник.

Зважаючи на те, що позивачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності у спірній квартирі належить більша її частка, яка складає 3/5, а відповідачам належить по 1/5 цієї квартири, суд вважає, що виділення позивачу ОСОБА_2 в користування житлових кімнат загальною площею 29,7 кв.м. є справедливим.

Разом з цим, як передбачено ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Проте позивачем ОСОБА_2 частина вимог заявлена в інтересах відповідачів, при тому, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження повноважень останнього на це. Відповідачі зі свого боку, з зустрічними вимогами до позивача також не звертались. Тобто можна дійти висновку, що задоволення позовних вимог в повному об'ємі фактично призведе до обмеження відповідачів права визначити між собою порядок користуванні останніми кімнатами площею 9,6 кв.м. та 11,6 кв.м.

Від так, оскільки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають право вирішити між собою питання щодо порядку користування належними їм частками майна, як в добровільному так і в судовому порядку, позовні вимоги в частині виділення у володіння та користування останнім конкретних кімнат квартири АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Враховуючи проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.

Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Керуючись, ст. ст. 317, 356, 358, ЦК України, ст.ст. 3, 8, 11, 15, 130, 174, 209, 212-215, 224-233, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житлом - задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 згідно якого:

- у володіння та користування ОСОБА_2 виділити кімнати 18,2 кв.м. та 11,5 кв.м.;

- кухню площею 9,5 кв.м., коридор площею 11,2 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,4 кв.м., балкон площею 1,5 кв.м., лоджію площею 2,8 кв.м. залишити у загальному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Суддя Літвінова І. А.