Справа № 635/4934/15-ц
Провадження № 2/635/2356/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді О.М. Пілюгіної

за участі секретаря Бабенко І.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Муси огли до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, зобовязання вчинити дії, треті особи Реєстраційна служба Харківського районного управління юстиції, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, УСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати недійсним укладений з відповідачем договір купівлі-продажу будинку № 12, за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Борщова, вулиця Зелена, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстр № 921; також просить зобовязати відповідача повернути позивачу будинок № 12, за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Борщова, вулиця Зелена; зобовязати позивача після повернення йому спірного будинку сплатити на користь відповідача отримані ним кошти у сумі 359617 гривень, зобовязати Реєстраційну службу Харківського районного управління юстиції,скасувати державну реєстрацію права власності на будинок № 12, за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Борщова, вулиця Зелена, та зобовязати зареєструвати право власності на вказаний будинок на імя позивача.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21 травня 2012 року вони з відповідачем досягли згоди про придбання відповідачем у позивача житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Борщова, вулиця Зелена, 12. За домовленістю сторін ціна проданого позивачем будинку склала 60 000 доларів США. Оскільки вони з відповідачем мали добрі дружні стосунки, відповідач на той час не мала всієї суми, а питання переоформлення стояло гостро, вона попросила позивача зазначити в договорі купівлі - продажу ціну будинку у розмірі 45000 доларів США. Решту у розмірі 15000 доларів США відповідач зобовязалась сплатити до 01.01.2015 року, про що склала розписку від 21 травня 2012 року. В той же день, 21 травня 2012 року вони з відповідачем уклали договір купівлі-продажу житлового будинку № 12, за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Борщова, вулиця Зелена, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстр № 921. До теперішнього часу відповідач повернула тільки 300 доларів США, посилаючись на скрутне матеріальне становище. З метою врегулювання спору, позивач 05.01.2015 року направив відповідачу вимогу про сплату коштів, але відповідач знову послалась на відсутність коштів. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання зі сплати вартості будинку в повному обсязі не виконала, позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу недійсним.

Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_5, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував та вказав, що дійсно у його довірителя відсутні кошти.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, тому суд розглянув справу за їх відсутності.

Суд заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 21 травня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстр № 921; відповідно до умов якого позивач продав, а відповідач купила житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Борщова, вулиця Зелена, 12, за 359617,50 гривень, що є еквівалентом 45 000 доларів США за курсом НБУ станом на 21.05.2012 року.

Суду надана копія розписки від 21 травня 2012 року, відповідно до змісту, якої відповідач зобовязується виплатити на користь позивача в якості повного розрахунку за будинок № 12, за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Борщова, вулиця Зелена, крім суми, що зазначена в договорі купівлі-продажу від 21.05.2012 року, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстр № 921; додатково 15 000 доларів США, в строк до 01.01.2015 року. У разі невиплати вказаної грошової суми, позивач має право розірвати укладений договір купівлі-продажу будинку та вимога від 03.01. 2015 року позивача на імя відповідача про необхідність сплати грошової суми у розмірі 15 000 доларів США.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Главою 29 Цивільного Кодексу України визначенні положення захисту прав власності, а статтею 16 ЦПК України способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі і права власності, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діяльності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 657 ЦК України, передбачена форма окремих видів договорів купівлі-продажу та передбачає, що зокрема договір купівлі-продажу житлового будинку (квартир) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з правилом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Статтею 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором і укладається попередній договір у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. При цьому, договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Суд, аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, надані позивачем докази, приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі продажу будинку задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав жодного доказу, який би свідчив що відповідач, як покупець ввела позивача продавця в оману щодо ціни продажу будинку, і не зазначив жодної обставини, яка б обєктивно свідчила, що він не знав, що продає будинок саме за 45 000 доларів США, при цьому посилання позивача на те, що підтвердженням дійсних намірів сторін щодо ціни будинку є розписка від 21.05.2012 року є надуманими, оскільки вказана розписка складена вже після підписання договору купівлі-продажу, що вбачається зі змісту розписки, а сама розписка є нікчемною угодою, оскільки при її укладанні не були додержані вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що передбачені ст. 657 ЦК України.

На підставі викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку укладеного 21 травня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 Мусою огли та відповідачем ОСОБА_2, тому відмовляє позивачу в задоволенні вказаної вимоги.

Враховуючи, що судом не встановлено недійсність договору купівлі-продажу укладеного 21 травня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 Мусою огли та відповідачем ОСОБА_2, відсутні підстави для застосування правових наслідків недійсності правочину, що передбачені ст. 216 ЦК України, тому суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про зобовязання відповідача повернути позивачу будинок, сплатити позивачем на користь відповідача отримані ним кошти.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог позивача про визнання договору купівлі-продажу недійсним, відповідач залишилась власником нерухомого майна, а державна реєстрація речових прав є похідною від права власності, тому відсутні і підстави для скасування реєстрації права власності відповідача на спірний будинок і реєстрації права власності на цей будинок за позивачем, при цьому підставою для відмови в задоволенні вказаної вимоги є також недоведеність позивачем, що з боку Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції, як органу спеціально уповноваженого виконувати реєстрацію нерухомого майна, порушені будь-які права позивача і у звязку з цим такі порушені права підлягають захисту, тому суд відмовляє позивачу в задоволенні вказаних вимог.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, а інших підстав визнання недійсними договору купівлі-продажу укладеного з відповідачем позивач не вказує, тому суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог, та на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відносить за його рахунок.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 Муси огли в задоволенні позовних вимог - повністю відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 Муси огли віднести за його рахунок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особами, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду в апеляційний суд Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.М. Пілюгіна