АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/7102/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Марцинкевич В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Невідомої Т.В.

при секретарі - Осауленко О.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київської міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, про встановлення нікчемності правочину за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_4, на ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київської міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, про встановлення нікчемності правочинузалишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків не більше п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року зазначену позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

У апеляційній скарзі заявник посилаючись на незаконність та необґрунтованість зазначеної ухвали судді першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, питання про відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначав, що на виконання вимог ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року позивачем направлено на адресу суду заяву щодо виконання вимог зазначеної ухвали судді та копію квитанції про сплату суми судового збору, тому вважає, що остання постановлена на підставі неправильного застосування судом норм процесуального права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про розгляд справи повідомлені за законом належно, причини неявки не повідомили, заяв про відкладення справи не подавали.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається із ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року, залишаючи позовну заяву без руху, суддя виходив із її невідповідності вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме: до позовної заяви не долучено оригінал квитанції про сплату судового збору; не зазначено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та доказів, що підтверджують кожну обставину. Також зазначено, що до позовної заяви долучено ксерокопії документів, які належним чином не засвідчені, за їх змістом не можливо встановити витяги з яких саме документів долучено позивачем та у який спосіб вони були отримані.

6 квітня 2015 року судом отримано заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 про усунення недоліків та копію квитанцію сплату суми судового збору

Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачу, суд першої інтенції виходив з того, що позивачемналежним чином не виконані вимоги ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком, оскільки зі змісту ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва від 8 квітня2015 року не зрозуміло які саме вимоги зазначеної ухвали судді заявником не виконано.

Разом з цим, згідно ч.1 ст. 119 ЦПК України позовна заява подається в письмовій формі.

Позовна заява повинна містити:1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 7 постанови №2 від 12.06. 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Якщо заява не відповідає вимогам статей 119,120 ЦПК або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через не неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику, оскільки недоведеність позовних вимог є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

У той же час, устатті 119 ЦПК України відсутня така підстава до залишення без руху та визнання не поданою позовної заяви, як не конкретно викладені обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги.

Окрім того, судом не ураховано, що позовна заява містить зміст позовних вимог, обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому, за необхідності, вирішення питання про уточнення позовних вимог, а також вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи, передбачено на стадії попереднього судового засідання у відповідності до вимог ст.130 ЦПК України.

Зазначивши в ухвалі про повернення позовної заяви, що заявником належним чином не виконано вимоги ухвали судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року, суддя не звернув уваги на те, що у позові заявник заявляв клопотання про витребування доказів, а також не врахував, що позивач фактично сплатив судовий збір у сумі 243,60 грн, що підтверджено копією квитанції про сплату такого.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до правосуддя за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до правосуддя чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

За таких обставин, висновок судді суду першої інстанції про визнання неподаною і повернення позовної заяви із зазначених підстав в ухвалі судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року є помилковим.

Оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням заяви і доданих матеріалів до суду першої інстанції.

Ухвала не перешкоджає подальшому провадженню у справі і з огляду на вимоги ч.1 ст. 324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_4, задовольнити.

Ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року скасувати і передати питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді