АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 682/4000/14-ц
Провадження № 22-ц/792/741/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Фанди В.П., Спірідонової Т.В.

при секретарі: Дорощук О.М.

з участю: апелянта ОСОБА_1 прокурора відділу прокуратури Хмельницької області Параскевича О.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду від 27 лютого 2015 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури м. Нетішин, прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів прокуратури та суду,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що постановою прокурора м. Нетішин від 8.02.2008 року щодо неї було порушено кримінальну справу ст. ст. 172 ч.2, 175 ч. 1 КК України. Постановою слідчого прокуратури м. Нетішина від 14.10.2011 року кримінальну справу в частині обвинувачення за ст. 175 ч. 1 КК України закрито у зв'язку з відсутністю у її діях складу злочину.

У цей же день щодо неї було порушено кримінальну справу за ознаками ст. 172 ч. 1 КК України і перекваліфіковано її дії із ст. 366 ч. 1 КК України на ст. 358 ч.ч.1, 3 КК України і порушено кримінальну справу за ознаками цих злочинів.

Постановами слідчого, кримінальне провадження закрите у зв'язку з відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 172 ч.1, 2, 358 ч. 1 КК України.

Позивач вказує, що в процесі досудового слідства їй незаконно було пред'явлено обвинувачення, незаконно застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та доставку в суд підвартою, незаконно накладено арешт на майно, двічі оголошувався розшук.

У зв'язку з цим, та після збільшення позовних вимог, позивач просила суд стягнути солідарно з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди 800000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 5453312,85 грн., зобов'язати відповідачів розмістити у газеті «Нетішинський вісник»

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Тончук Р.І. Категорія:29,30,38 Доповідач: Купельський А.В.

інформацію про закриття відносно ОСОБА_1 кримінальної справи, зобов'язати прокуратуру внести до Єдиного державного реєстру відповідні дані про закриття відносно позивача всіх кримінальних справ, звернутись до Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України, а також Управління інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України у Хмельницькій області із запитом на отримання відомостей про відсутність судимості у ОСОБА_1, та надати їй отриману письмову інформацію.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 27 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з відповідного рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 85260 грн. моральної шкоди.

Зобов'язано прокуратуру Хмельницької області надати ОСОБА_1 письмову інформацію про відсутність у неї судимості та зняти арешт з усього її майна, що був накладений в процесі досудового слідства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 та Державна казначейська служба подали апеляційні скарги.

Вважають, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Державна казначейська служба посилається на те, що суд не встановив, яку саме шкоду, протиправні дії чи бездіяльність вчинили органи Казначейства, а позивачем не обґрунтовано причинно-наслідковий зв'язок між діями органів Казначейства та наслідками для ОСОБА_1

Апелянт зазначає, що суд помилково ототожнює Державу Україну з державним органом - Державною казначейською службою. Стягнені кошти підлягають списанню з Державного бюджету України.

ОСОБА_1 у свої апеляційній скарзі вказує, що суд не прийняв до уваги значних моральних страждань апелянта, що виявилось у значному погіршенні здоров'я, втратою нормального життя та роботи.

Апелянт зазначає, що накладення арешту на майно перешкоджало здійсненню підприємницької діяльності, через тиск прокуратури звільнились працівники, що змусило апелянта працювати самостійно. Через втрачений дохід виникли проблеми з погашенням кредиту на будинок та втратою придбаного комерційного майна.

Апелянт посилається на те, що неправомірне нарахування податкового боргу призвело до неможливості займатись підприємницькою діяльності в подальшому.

ОСОБА_1 вказує, що суд безпідставно відмовив їй у реабілітації, розповсюджена прокуратурою недостовірна інформація набула значного розголосу.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга Державної казначейської служби України задоволенню частково з наступних підстав.

Прокуратурою рішення суду не оскаржується в частині зобов'язання органів прокуратури до дій, тому в цій частині рішення не перевіряється.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 8 лютого 2008 року прокурором м. Нетішин проти приватного підприємця ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 172 ч. 2, 175 ч. 1 КК України, 17 березня 2008 року ст.366 ч. 1 КК України, (а. с. 7). 25 березня 2008 року їй пред'явлено обвинувачення за ст.ст. 172ч. 2, 175 ч. 1, 366 ч. 1 КК України (а.с. 20). Справа направлена з обвинувальним висновком Нетішинського міського суду, який вироком від 31.12.2009 року визнав її винною за вказаними статтями КК України та призначив покарання у вигляді штрафу в сумі 2000 грн.(а. с. 8-16). Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області вирок залишено без змін, а ухвалою Верховного Суду України від 7 квітня 2011 року зазначені вирок та ухвалу скасовано з направленням справи на додаткове розслідування.

14 жовтня 2011 року щодо позивачки порушена кримінальна справа за ознаками ст. 172 ч. 1 КК України. Постановою слідчого від 14 жовтня 2011 року дії перекваліфіковані із ст. 366 ч. 1 на ст. ст. 358 ч. ч. 1 та 3 КК України і тоді ж слідчим прокуратури м. Нетішин винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченої за ст. ст. 172 ч. 1, 172 ч. 2, 358 ч. 1, 358 ч. 3 КК України. Справа з обвинувальним висновком направлена до суду і вироком Нетішинського міського суду від 14 листопада 2012 року ОСОБА_1 визнана винною та засуджена за ст.ст. 172 ч. 1, 172 ч. 2, 358 ч. 1 , 358 ч. 3 КК України на підставі ст. 70 КК України до 1190 грн. штрафу. Ухвалою апеляційного суду від 23 січня 2013 року вирок скасовано і справу направлено на додаткове розслідування. В процесі додаткового розслідування кримінальна справа закрита за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочинів 14 жовтня 2011 року за ст.ст. 175 ч. 1 КК України, 10 грудня 2013 року за ст.ст. 358 ч. 1 та 3, 172 ч. 1 КК України ( а. с. 17-18).

В процесі досудового розслідування постановою помічника прокурора м. Нетішин від 25 березня 2008 року ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а. с. 20). За клопотанням слідчого, постановою Нетішинського міського суду від 8 квітня 2008 року було надано дозвіл на доставку ОСОБА_1 в суд під вартою для обрання запобіжного заходу (а. с. 21). 10 квітня 2008 року ОСОБА_1А була затримана, але суддею Нетішинського міського суду було відмовлено в обранні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. 4 квітня 2008 року постановою помічника прокурора м. Нетішин позивачка була оголошена в розшук, а 13 жовтня 2011 року винесена постанова про привід.

Крім того, під час досудового слідства прокуратурою м. Нетішин було накладено арешт на майно ОСОБА_1, зокрема, згідно постанови від 25 березня 2008 року арешт накладено на все її майно, в т. ч. нерухоме (будинки, квартири) (а. с. 19), згідно постанови від 28 серпня 2008 року - на документи, згідно постанови від 25.03.2008 року на автомобілі марки «ЗАЗ-110307, д. н. 139-47 XI та «Great Wall Suv», д. н. ВХ 2639АН (а. с. 19, 24).

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що незаконним порушенням кримінальної справи, затриманням, накладенням арешту на майно були завдані моральні страждання. Позивач для відшкодування матеріальної шкоди підстав не навів.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та представника Державної казначейської служби України не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в цій частині.

Так, твердження ОСОБА_1, що суд не прийняв до уваги значних моральних страждань апелянта, що виявилось у значному погіршенні здоров'я, втратою нормального життя та роботи є необґрунтованим.

Позивач не надала належних доказів значного погіршення свого здоров'я. Не довела, що зміни, що сталися в укладі її життя та праці сталися внаслідок порушення кримінальної справи та процесуальних дій прокуратури, суду, органів внутрішніх справ.

Посилання апелянта - аналогічні вимогам позовної заяви, належним чином мотивовано судом першої інстанції і є переоцінкою мотивів рішення суду.

Судом вирішено спір щодо загального розміру моральної шкоди і за період незаконного позбавлення волі і за період знаходження під слідством.

Посилання апелянта на те, що накладення арешту на майно перешкоджало їй здійсненню підприємницької діяльності, через тиск прокуратури звільнились працівники, що змусило її працювати самостійно є необґрунтованим.

Апелянт могла користуватись майном, на яке накладено було арешт. Доказів впливу на доходи від підприємницької діяльності від накладення арешту на майно апелянт не навела.

Апелянтом не надано доказів звільнення її працівників в зв'язку з тиском прокуратури на них. Справи порушувались в зв'язку з не виплатою робітникам заробітної плати.

Відсутні докази, які б свідчили про взаємозв'язок між порушенням кримінальної справи та втратами доходів апелянта і проблемами з погашенням кредиту на будинок та втратою придбаного комерційного майна.

Необґрунтованим є посилання апелянта, що неправомірне нарахування податкового боргу, призвело до неможливості займатись підприємницькою діяльності в подальшому. Жодного доказу зазначеного, суду не надано. Крім того, вказаний борг апелянт не сплатила.

Не надано ОСОБА_1 доказів, які б свідчили про розповсюдження прокуратурою недостовірної інформація щодо неї.

Однак, суд першої інстанції задовольнив вимогу ОСОБА_1 в частині зобов'язання прокуратури Хмельницької області зняти арешт з усього її майна, що був накладений в процесі досудового слідства.

Між тим, розгляд зазначеного питання можливий в порядку кримінального процесу, тому, рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції прийнято рішення та стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з відповідного рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 85260 грн. моральної шкоди.

Представник Державної казначейської служби України вважає неправильним зазначене формулювання, таким що суперечить Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з цим і вважає що абзац перший резолютивної частини слід викласти в новій редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 85260 грн. моральної шкоди».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 27 лютого 2015 року в частині стягнення коштів змінити.

Викласти абзац перший резолютивної частини рішення в новій редакції: „Позов задовольнити частково. Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 85260 грн. моральної шкоди».

Рішення Славутського міськрайонного суду від 27 лютого 2015 року в частині зобов'язання прокуратури Хмельницької області зняти арешт з усього майна ОСОБА_1, що був накладений в процесі досудового слідства - скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду А.В. Купельський