Номер провадження: 22-ц/785/3850/15
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року,

встановила:

18 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 послався на те, що згідно рішення суду він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, однак його права щодо користування належним йому житловим приміщенням порушуються відповідачкою у справі.

В судовому засіданні:

- позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

- відповідач в судове засідання не з'явилась.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Суд першої інстанції вирішив:

- усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні квартирою АДРЕСА_1;

- вселити ОСОБА_3 (65031, АДРЕСА_1) в квартиру АДРЕСА_1;

- виділити в користування ОСОБА_4 житлову кімнату " 4" пл.12,7м2 та житлову кімнату " 5" пл. 8,8м2. Виділена доля складає 21,5м2. Реальна доля складає 55/100 (21,5м2:39,м2). В спільне користування виділити приміщення загальною площею 28,45м2, в тому числі " 3" - кухня пл.11,6м2, " 6" санвузол пл.5,2м2, " 1" - коридор пл.10,2м2, лоджія - 4,9м2;

- зобов`язати ОСОБА_4 виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі, що еквівалентно 23200 грн. по курсу НБУ на дату оцінки;

- зобов'язати ОСОБА_4 не допускати порушення визначеного судом порядку користування квартирою АДРЕСА_1;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 693 гривні 60 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне задовольнити її частково.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вищевказаний позов суд першої інстанції виходив з наступного.

06 червня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб та видано свідоцтво про укладення шлюбу.

Від цього шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_5

В період перебування у шлюбі, ОСОБА_3 була придбана квартира АДРЕСА_3 за грошові кошти, які регулярно перераховувала мати ОСОБА_3 ОСОБА_6

Право власності на вищезазначену квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності від 23 вересня 2004 року.

16 березня 2010 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано.

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, поділ майна.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 липня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково, визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 70,8 кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя та визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 70,8 кв.м., - в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя.

На сьогоднішній день, ОСОБА_3 є власником 1/2 кв. АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №28787801 від 29 жовтня 2014 року, однак користуватися своєю власністю не має можливості, тому що відповідач чинить перешкоди в користуванні.

Крім того, відповідач встановила замки у дверях вказаної квартири. Ключів від цих замків позивачу надано не було. Будь-які спроби звернення до відповідача із вимогою про надання можливості користування належною позивачу як співвласнику квартири залишилися безрезультатними. Відповідач ухиляється від спілкування із позивачем з цього питання.

Таким чином, відповідач, проживаючи у квартирі, 1/2 частина якої належить позивачу на праві власності, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №3315 від 29 вересня 2014 року квартира АДРЕСА_1 є неподільною.

Враховуючи, що поділ квартири є неможливим, експертом було запропоновано порядок користування квартирою, а саме: І співвласнику з часткою 1/2 в особисте користування запропоновано виділити житлову кімнату " 4" пл.12,7м2 та житлову кімнату " 5" пл. 8,8м2. Виділена доля складає 21,5м2. Реальна доля складає 55/100 (21,5м2:39,м2). ІІ співвласнику з часткою 1/2 в особисте користування запропоновано виділити житлову кімнату " 2" пл.17,5м2. Виділена доля складає 17,5м2. В спільне користування сторонам виділяються приміщення загальною площею 28,45м2, в тому числі " 3" - кухня пл.11,6м2, " 6" санвузол пл.5,2м2, " 1" - коридор пл.10,2м2, лоджія - 4,9м2. Грошова компенсація ІІ співвласнику від І співвласника складає 1 800 y.о., що еквівалентно 23 200 грн. по курсу НБУ на дату оцінки (а.с. 65-69).

Судова колегія вважає, що з вищевказаним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення грошової компенсації з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 погодитися не можна, оскільки суд в цій частині неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають обставинам справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до невірного вирішення справи в зазначеній вище частині, а тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 1-3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в вищевказаній частині скасовує виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

З позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що він не ставив питання про стягнення грошової компенсації з ОСОБА_4 (а.с. 02-06, 42-46).

Районний суд на вказану обставину не звернув уваги та в порушення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Посилання апеляційної скарги на те, що дана справа була розглянута за відсутності належним чином повідомленого відповідача, не може бути підставою для скасування в цілому вищевказаного рішення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, про час та місце судових засідань призначених на 27 листопада 2014 року та на 08 грудня 2014 року, ОСОБА_4 була сповіщена належним чином (а.с. 88-89, 98).

27 листопада 2014 року, відповідач надала до суду свої заперечення відносно позову ОСОБА_3 (а.с. 94-96).

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порядок повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про дату судового засідання врегульовано ст. 74 ЦПК України.

Належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі, є обов'язковим (ч. 1 ст. 158 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 27 ЦПК України).

Відсутність відповідача в судовому засіданні при розгляді зазначеної вище справи, не призвела до неправильного вирішення цієї справи в сенсі положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням - в частині зобов'язання ОСОБА_4 виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі, що еквівалентна 23 200 грн. - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в стягненні з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації в розмірі, що еквівалентна 23 200 грн.

В іншій частині заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда