Справа № 509/2674/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Черкасові Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Поштово-Пенсійна» до ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

17 червня 2015 року, представник позивачів КС «Поштово-Пенсійна», звернувся до суду з позовом, в якому просив суд, достроково розірвати кредитний договір № 28 від 16.06.2014 р., укладений між ними та відповідачкою та стягнути з відповідачки на їхню користь заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 11401,71 грн., з яких : основний борг 5595,27 грн., відсотки за користування кредитом 2803,68 грн., пеня з простроченої заборгованості 611,90 грн., пеня по відсоткам за користування кредитом 400,35 грн., інфляційні витрати за несвоєчасне повернення кредиту 1228,01 грн., інфляційні витрати за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом 762,50 грн. та судовий збір 243,60 грн., посилаючись на порушення відповідачкою умов кредитного договору.

В судовому засіданні представник позивачів повністю підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні повністю визнала позов, пояснивши при цьому, що на даний час в неї відсутні гроші кошти для повернення суми заборгованості.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601,604-609 ЦК України.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 617 ЦК України передбачено - особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Стаття 610 ЦК України зазначає - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із статтями 611,612 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд встановив, що 16.06.2014 р., між відповідачкою та позивачами був укладений кредитний договір № 28, відповідно до умов якого, останні надали, а відповідачка отримала кредит у сумі 10000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальниця зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 81% річних, що підтверджується заявою-анкетою позичальника, особовою карткою позичальника та змістом кредитного договору (а.с. 16-22).

Однак, у зв'язку з невиконанням відповідачкою своїх кредитних зобов'язань перед позивачами, у неї виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 18.05.2015 р. складає : 11401,71 грн., з яких : основний борг 5595,27 грн., відсотки за користування кредитом 2803,68 грн., пеня з простроченої заборгованості 611,90 грн., пеня по відсоткам за користування кредитом 400,35 грн., інфляційні витрати за несвоєчасне повернення кредиту 1228,01 грн., інфляційні витрати за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом 762,50 грн., що підтверджується відповідним розрахунком боргу, зробленого позивачами у відповідності з діючим законодавством та умовами вказаного кредитного договору, перевіреного судом (а.с. 8-12).

У зв'язку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору та неповерненням кредиту, відсотків за його користування, позивачами, на адресу відповідачки було надіслано повідомлення-претензія про необхідність негайного погашення боргу по кредиту № 041703-15 від 17.03.2015 р., яку отримала відповідачка, що вона підтвердила в судовому засіданні, однак залишила вимогу позивачів без відповіді та задоволення (а.с. 26).

На день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачкою на рахунок позивачів заборгованості за вищевказаним кредитом, суду не надано.

Пунктами 7.2,7.3,7.3.1 кредитного договору передбачено, що дія цього договору припиняється у випадках дострокового розірвання договору в порядку, визначеному умовами договору, в інших випадках передбачених законодавством. Договір може бути достроково розірваний в судовому порядку : за позовом кредитора з підстав передбачених п.п. 3 п. 2.1.1 договору та/або з інших підстав, встановлених законодавством України.

При чому, п. 7.4 кредитного договору передбачено - у випадку дострокового розірвання цього договору позичальник зобов'язаний сплатити кредитору всю суму несплаченого кредиту та нараховані проценти за фактичний строк користування кредитом, в день розірвання договору.

За таких обставин суд вважає вимоги позивачів про дострокове розірвання кредитного договору у зв'язку з його неналежним виконанням відповідачкою та стягнення з неї всієї суми заборгованості обґрунтованими, підтвердженими документально, такими, що знайшли своє підтвердження у судових засіданнях та відповідають умовам зазначених кредитних договорів і приписам статті 1050 ЦК України, згідно яких, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн., які були підтверджені позивачами документально (а.с. 2).

Керуючись ст.ст. 10,11,57-60,208-209,213-215,218 ЦПК України, ст.ст. 525,526,530,549, 550,626,612,625,629,1048,1050,1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Кредитної спілки «Поштово-Пенсійна» до ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити;

2. Достроково розірвати кредитний договір № 28 від 16.06.2014 р., укладений між Кредитної спілкою «Поштово-Пенсійна» та ОСОБА_1

3. Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН : НОМЕР_1) на користь Кредитної спілки «Поштово-Пенсійна» - заборгованість за кредитним договором у розмірі 11401,71 грн. та судові витрати по сплату судового збору у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Д.М. Гандзій