Справа № 509/917/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 травня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Козирського Є.С.,

при секретарі - Мочернюк В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року, позивачка звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу в розмірі 268 541 грн. 42 коп. та судові витрати по справі.

У процесі судового розгляду позивачка збільшила позовні вимоги, виклавши їх у такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 суму боргу у розмірі 394240,42 (триста дев'яносто чотири тисячі двісті сорок гривень 42 коп.) грн. та стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву в якій позов підтримав у повному обсязі, справу просив слухати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував

Відповідачка належним чином двічі повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з'явилися, причини неявки невідомі.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, в порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 лютого 2014 р. ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 9000,00 (дев'ять тисяч) доларів США. Відповідачка зобов'язалася повернути грошові кошти до 01.09.2014р., про що була написана розписка.

19.05.2014р. ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8000,00 (вісім тисяч) доларів США. Відповідачка зобов'язалася виплатити грошові кошти до 20.06.2014р., про що також була надана розписка.

Приписами ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного .законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки .

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В свою чергу ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, відповідачка отримала від позивачки грошові кошти у сумі 17000 Доларів США, що підтверджується наданими суду розписками, які до цього часу не повернула.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При постановленні судового рішення суд враховує правову позицію Верховного Суду України. Так, на засіданні Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України 2 липня 2014 було розглянуто справу № 6-79цс14 про стягнення заборгованості за договором позики між фізичними особами.

При перегляді справи Верховний Суд України висловив таку правову позицію: відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто з зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Нацбанку тільки в тому випадку, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене в цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч.1 ст. 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру відсотків і порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки Закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грошима встановлюється і нараховується у вигляді відсотків на основну суму боргу.

За змістом ст.ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яка особа, що має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено в договорі або у виданій довіреності. Аналіз норм ст. 99 Конституції, ст.ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валюта платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня .

Відповідно, у гривні підлягають обчисленню та стягненню та інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, відсотки) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Суд, проаналізувавши у сукупності обставини справи, наявні у справі документи, врахувавши правові норми діючого законодавства та правову позицію Верховного Суду України, доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог та правомірність стягнення боргу у національній валюті України - гривні.

При поданні позивачем позову сплачено судовий збір в сумі 3654 грн. Суд прийшов до висновку, що позов є обрунтований, а тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України відшкодування понесених судових витрат підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 8-11, 38, 80, 88, 151-153, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 192, 533, 625-627, 1043, 1047 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 суму боргу у розмірі 394240,42 (триста дев'яносто чотири тисячі двісті сорок гривень 42 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі до Овідіопольського районного суду апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Суддя Є.С. Козирський