Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/945/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мірошниченко О.В.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що наказом № 156-к від 12 серпня 2011 року по виробничій одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Краснолиманська тепломережа" його було прийнято на роботу на посаду слюсаря третього розряду теплових мереж експлуатаційної ділянки № 2, де він працює по теперішній час. Відповідач заробітну плату своєчасно не виплачує. Станом на 06 жовтня 2014 року розмір заборгованості по заробітної платі складає 9 353,07 грн.

У зв'язку з такими незаконними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка заподіяна порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, відсутності об'єктивної можливості придбати необхідний набір продуктів харчування, необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Моральну шкоду позивач оцінює в 2 500 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 9 353,07 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та моральну шкоду в сумі 2 500 грн.

18.11.2014 року позивач надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій у зв'язку зі звільненням та отриманням в день звільнення суми заборгованості по заробітній платі, просив суд стягнути з ОКП "Донецьктеплокомуненерго" на свою користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та моральну шкоду в розмірі 2 500 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Краснолиманська тепломережа" на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати без врахування податків та зборів в розмірі 590,84 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 300 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішення суду, ОКП "Донецьктеплокомуненерго" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині стягнення моральної шкоди, у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовити.

Сторони, їх представники до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення). Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі наказу № 156 від 15 серпня 2011 року по виробничій одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Краснолиманська тепломережа" позивач був прийнятий на роботу на посаду слюсаря третього розряду (а.с. 42).

Як видно з копії наказу № 145-к від 31 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 звільнений за ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін (а.с. 43).

Сторони не заперечували, що з травня 2014 року заробітна плата у встановлені строки працівнику не виплачувалась, за даними наданої відповідачем довідки № 1015 від 06.10.2014р., заборгованість по заробітній платі станом на 24.09.2014 року становила 9353,07 грн. (а.с. 28).

За період з 01 травня по 31 жовтня 2014 року позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 20 863,28 грн., після утримання обов'язкових та інших платежів до видачі визначена загальна сума 16 720,17 грн., з яких станом 25 листопада 2014 року виплачено 16 720,17 грн. та 648,02 грн. компенсації у зв'язку з порушення строків виплати заробітної плати, що підтверджується розрахунком заборгованості по заробітній платі, що наданий відповідачем (а.с. 63).

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За положеннями ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Строки виплати заробітної плати врегульовані ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України „Про оплату праці" № 108/95-ВР від 24.03.1995 року, а положення ст. 34 названого Закону передбачають компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

За змістом статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001р. та № 1 від 27.02.2009р., судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, встановивши факт тривалої невиплати ОСОБА_3 заробітної плати, тобто порушення прав працівника у сфері оплати його праці, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказане порушення призвело до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому є підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України.

Крім іншого, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Враховуючи те, що норми КЗпП України не містять будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівника, посиланням відповідача на наявність складних обставин та на обумовлені ними причини невиплати заробітної плати суд першої інстанції дав належну оцінку.

Зокрема, суд правильно виходив із того, що висновок Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили № 3076/05-4 від 12.09.2014 року (а.с. 53), не може бути підставою для відмови у позові про відшкодування моральної шкоди, оскільки цей висновок стосується, перш за все, податкових зобов'язань відповідача, не звільняє підприємство від обов'язку з виплати заборгованості по заробітній платі, яка утворилась з травня 2014 року, і не може бути підставою для покладання тягаря майнових та моральних втрат на працівника, який виконував свої трудові обов'язки перед роботодавцем.

Розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням засад розумності та справедливості, а також з урахуванням обставин, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, та не є завищеним.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" відхилити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 листопада 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: