Справа № 127/2116/15-ц
Провадження № 2/127/1895/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

при секретарі Тонкопій Ю.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що відповідно до свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_3 року, виданого відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер гр. ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 2744.

Позивач та померлий були друзями з дитинства. До дня смерті позивач з померлим товаришували та останні сім років проживали разом, оскільки померлий тривалий час хворів і потребував догляду. Родичів у померлого не було, а тому доглянути його взявся - позивач по справі та найближча людина спадкодавця ОСОБА_1

За весь час співжиття позивач та спадкодавець товаришували та перебували в близьких стосунках, в яких перебувають далеко не всі люди перебуваючи навіть у родинних відносинах. Так, позивач та спадкодавець все життя товаришували, допомагали один одному та тривалий час працювали та жили разом - однією сім'єю, як брати.

З 2005 року позивач, будучи директором на приватному підприємстві «Мисим», взяв до себе на роботу померлого на посаду майстра, де працювали разом.

В 2012 році позивач з'ясував, що квартира, в якій в якій проживав померлий та ще двоє осіб, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3, не була приватизована. Тому померлий надав позивачу довіреність на право приватизації та розпорядження квартирою АДРЕСА_1. Позивач за власні кошти замовив та отримав необхідні документи для приватизації та приватизував зазначену квартиру на всіх зареєстрованих в ній осіб, про що отримав свідоцтво про право власності на житло, видане 09.02.2012 року згідно рішення виконкому Вінницької міської ради № 289 та зареєстроване КП «ВМБТІ» 05.04.2012 року.

Таким чином, позивач з померлим проживали разом однією сім'єю з 2005 року, а з 2011 року спадкодавець перебував в післяінсультному стані і позивач постійно доглядав за ним, оплачував лікування, придбавав ліки, продукти харчування, необхідні речі, в більшості випадків за свої кошти, оскільки пенсії спадкодавця не вистачало, а спадкодавець майже не пересувався і додаткового заробітку не мав. Після смерті ОСОБА_5, позивач оплатив поховання, поминки після поховання, поминки на дев'ятий, сороковий день та рік, встановив за власні кошти пам'ятник померлому.

В квітні 2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини, на що 16 квітня 2014 року отримав відповідь № 36/02 - 14, згідно якої нотаріус повідомив про необхідність встановлення родинних або інших відносин між позивачем та спадкодавцем, зокрема, факту проживання однією сім'єю з померлим останні п'ять років.

Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою, про визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, позов підтримали, просили його задоволити з підстав що у ньому наведено. ОСОБА_1 додатково зазначив, що він з 2005 року проживав разом з спадкодавцем. Спадкоємців у ОСОБА_5 не було, він був одиноким. Проживали вони разом АДРЕСА_2, це приватний житловий будинок. Особисто він знав ОСОБА_5 з 1955 року. Також йому відомо що зі своєю дружиною він розлучився років 30 тому.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що проти задоволення позову він не заперечує, та заслухавши покази позивача по справі він їх повністю підтримує, оскільки вони відповідають дійсності. На запитання суду вказав, що позивач не являється родичем ОСОБА_5, він був просто його хорошим другом. Коли ОСОБА_5 було погано та він хворів, позивач одна єдина людина яка доглядала за ОСОБА_5 З приводу періоду спільного проживання ОСОБА_5 та позивача повідомив, що проживали вони разом десь років сім, вісім, однак скільки точно не пам'ятає.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи. На адресу суду надіслала нотаріально - посвідчену заяву, зміст якої зводиться до того, що позовну заяву ОСОБА_1 вона визнає, проти її задоволення не заперечує. Доводи обставин у викладеній позовній заяві гр. ОСОБА_1 відповідають дійсності. Просила розглянути справу у її відсутність, оскільки навчається на денній формі навчання у Національному університеті «Одеської юридичної академії» (а.с. 53).

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в судовому засіданні повідомили, що вони є відповідно кумом ОСОБА_5 та його сусідом. ОСОБА_5 вони знали давно, також їм відомо, що у ОСОБА_5 були родичі, а саме брат та мати, які померли. З 2004 року ОСОБА_5 почав працювати у ОСОБА_1 по вул. Литвиненка. ОСОБА_5 там і працював і жив. Проживати у позивача спадкодавець почав десь з 2005 року. По АДРЕСА_1 він не проживав, бо у нього за несплату відрізали газ і там було холодно. Їм достовірно відомо, що ОСОБА_1 доглядав за ОСОБА_5 Крім мати та брата інших спадкоємців вони не пам'ятають.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 4).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 09.02.2012 року на підставі рішення №289 від 09.02.2012 року, та витягу № 33740239 про державну реєстрацію прав на вказаний об'єкт нерухомості, квартира АДРЕСА_1, належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_3, та ОСОБА_3 (по 1/3 частки кожному з них) (а.с.7 - 8).

Матеріалами спадкової справи № 4/2014, заведеної щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5, витребуваної на запит суду, підтверджується факт того, що позивач ОСОБА_1 16 квітня 2014 року звертався до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, а саме 1/3 частки квартири, що в АДРЕСА_1., однак нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, оскільки ним не було надано доказів проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (а.с. 39 - 47).

З матеріалів вказаної спадкової справи також вбачається, що інші особи на спадщину не претендують, оскільки не звертались на протязі визначеного законом строку до нотаріуса з відповідними заявами, за місцем відкриття спадщини про її прийняття (а.с.38 - 52).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 37181922 від 16.04.2014 року вбачається, що за заданими параметрами пошуку ОСОБА_5 - інформація відсутня, що свідчить про те, що спадкодавець за життя заповіту не залишив. (а.с. 43).

Згідно акту № 272 від 16.01.2014 року комісії ТОВ «ЖЕО», в складі інспектора Пагос А.М., юриста ТОВ «ЖЕО» ОСОБА_9, з виходом на місце даного числа за адресою АДРЕСА_1 зі слів сусідів було встановлено, що за вищевказаною адресою станом на день смерті зареєстрований ОСОБА_5 який проживав разом з ОСОБА_10 - позивачем по справі. Вказаний акт засвідчено свідками ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 5).

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

У цьому зв'язку, як встановлено судом з наведених вище доказів а також показів свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, пояснень відповідачів, позивач по справі ОСОБА_1 станом на день смерті проживав разом з ОСОБА_5, та до дня смерті вони спільно проживали 7 (сім) років, вони були пов'язані спільним побутом, разом працювали, позивач по справі купував спадкодавцю продукти харчування, допомагав йому у оформленні різного роду документів (зокрема але не обмежуючись допомагав приватизувати квартиру, що не заперечується сторонами по справі), купував йому ліки, зберігав та зберігає по цей час особисті документи спадкодавця ОСОБА_5, давав йому кошти на різні побутові потреби, а отже відповідно до ст. 1264 ЦК України позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_5 за законом четвертої черги, оскільки проживав зі спадкодавцем до дня смерті однією сім'єю більше п'яти років.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщин і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У цьому зв'язку суд зважає на те, що спадкоємець ОСОБА_1 який станом на день смерті проживав разом із спадкодавцем у встановлений законом шестимісячний термін після смерті спадкодавця, не відмовився від прийняття спадщини. Вказаний факт підтверджується матеріалами спадкової справи, а тому ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину.

З огляду на викладене суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачами і задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки вони, крім повного їх визнання відповідачами, підтверджуються поданими позивачем письмовими доказами.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 являється спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті спадкодавця, який прийняв спадщину, та він не може у встановленому законом нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, по причині того, що нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що у нього відсутні документальні підтвердження факту його проживання зі спадкодавцем однією сім'єю, до дня відкриття спадщини не менш ніж 5 років, враховуючи також те, що ОСОБА_1 за таких обставин не може реалізувати своє право на спадкування у встановленому законом нотаріальному порядку, позов підлягає до задоволення.

Оцінюючи в сукупності всі досліджені у справі докази, а також враховуючи повне визнання відповідачами по справі позову, суд визнає доведеними вимоги позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1264, 1268, ЦК України, ст.ст. 174, 209, 212 - 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який проживає в АДРЕСА_2, право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: