Справа №592/1048/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Князєв В. Б.
Номер провадження 22-ц/788/1021/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 квітня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 квітня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_3.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 9000 грн. для відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» судовий збір в дохід держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМВО ім. М.В. Фрунзе», посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В доводах апеляційної скарги зазначається, що позивач не довів наявності факту спричинення йому моральної шкоди, так як надані ним докази свідчать лише про можливість її заподіяння, але не констатують сам факт цього, тим більше з вини товариства.

Крім того, судом не доведено факту порушення прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці саме з вини відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 15 березня 1985 року по 22 квітня 2014 року працював на різних роботах у ВАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», в тому числі і слюсарем механоскладальних робіт, тобто пов'язаних зі шкідливими та небезпечними умовами праці, після чого був звільнений у зв'язку з виявленням його невідповідності виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджав продовженню даної роботи, тобто за п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.6-8).

З 08 вересня 2014 року по 03 жовтня 2014 року він перебував на обстеженні в клініці НДІ ГП та ПЗ Харківського національного медичного університету, де йому повідомили про наявність професійного захворювання (а.с.12).

З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 135 від 21 жовтня 2014 року вбачається, що комісією у складі представників відповідача, заступника начальника Сумського міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Сумській області, зав. відділення профілактичних медичних оглядів КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 4» та страхового експерта з охорони праці відділу організації профілактики нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань ВД ФССНВ і ПЗ України у відділенні м. Суми було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у позивача і йому був встановлений діагноз: (J 44.8) хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології другої стадії в фазі нестійкої ремісії; (J 43.8) емфізема легень першого-другого ступеню; легенева недостатність другого ступеню; (Т 75.2) вібраційна хвороба другої стадії від спливу локальної вібрації у формі вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок зі стійкими вираженими вегетативно-трофічними порушеннями на кистях, ангіоспазмами пальців, міофіброз м'язів передпліч і плечового поясу, двосторонній плече-лопатковий пери артроз, деформуючий остеоартроз ліктьових, променевозап'ясткових суглобів з больовим синдромом, порушенням функції верхніх кінцівок та вказано, що захворювання професійне (від тривалого впливу локальної вібрації та фізичного перенапруження на виробництві), вперше встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ ППЛЕК 02 жовтня 2014 року. Також встановлена хронічна двобічна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (третя ступень) - за класифікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та вказано, що захворювання професійне, від тривалого впливу шуму на виробництві, вперше встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ ППЛЕК 02 жовтня 2014 року.

Крім того, встановлений супутній діагноз: гіпертонічна хвороба другої стадії, 2 ступень (І 25.9) ІХС; дифузний кардіосклероз, СН ІІ А ст. ризик високий 3; (Н 10.0) хронічний кон'ютивіт; (Н 31.8) гіпертонічна ангіопатія сітківки.

В цьому ж акті наголошено, що професійні захворювання у позивача виникли у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалій роботі в шкідливих умовах праці.

Причиною професійних захворювань, як зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, стало проведення позивачем робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу, локальної вібрації та показників важкості праці (а.с.10). Вказаний акт був підписаний всім складом комісії, в тому числі і представником відповідача.

Відповідно до акту огляду Сумської МСЕК № 1043 від 10 грудня 2014 року позивачу була встановлена ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60 відсотків на 1 рік, а також встановлена третя група інвалідності (а.с.11, 18-21).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язку з питань охорони праці стосовно позивача були порушені права останнього на безпечні умови праці, тому погіршився стан його здоров'я через професійні захворювання, у зв'язку з чим відбулась втрата нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачу була заподіяна моральна шкода, для компенсації якої судом визначена сума з урахуванням принципу розумності і справедливості, враховуючи стан його здоров'я, наявність третьої групи інвалідності, а також постійне підвищення рівня життя - у розмірі 9000 грн., яка стягнута з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними і обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Місцевим судом вірно встановлено і відповідачем не заперечується, що ОСОБА_3 працював у відповідача в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу та локальної вібрації, а також за деякими показниками був присутній сам факт важкості праці.

Робота у шкідливих для здоров'я умовах стала наслідком його професійного захворювання через порушення відповідачем вимог трудового законодавства стосовно створення безпечних умов праці (не дотримано законодавство про охорону праці, щодо гігієнічних регламентів та нормативів), тому під час огляду позивача МСЕК 28 листопада 2014 року йому було встановлено втрату 60% професійної працездатності, а також третю групу інвалідності.

Отже, є такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки місцевим судом правильно встановлено, що позивач внаслідок ушкодження здоров'я в результаті професійного захворювання зазнав фізичного болю та страждань, про що йдеться у п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, а також він змушений вживати додаткові зусилля для організації свого життя, що спричиняє йому моральні страждання, для відшкодування яких судом обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості визначено суму у розмірі 9000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Установивши, що професійне захворювання позивач отримав унаслідок незабезпечення у повній мірі ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» безпечних і нешкідливих умов праці, про що також йдеться в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (недосконалість технологій, тривала робота в шкідливих умовах праці), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню саме роботодавцем.

Під час установлення зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки заподіяна позивачу саме роботодавцем моральна шкода, що знайшло підтвердження матеріалами справи, перебуває в причинно-наслідковому зв'язку з недотриманням відповідачем законодавства про охорону праці щодо гігієнічних регламентів та нормативів, що встановлено матеріалами справи.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на недоведеність порушення прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці саме з вини відповідача, враховуючи, що комісія із розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання не встановила осіб, які не виконали вимоги законодавства щодо зазначеного, то воно також не заслуговує на увагу колегії суддів, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається саме на відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду про часткове задоволення позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду, враховуючи наявність доказів, які підтверджують факт заподіяння позивачу моральної шкоди.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -