АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1411/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю представника позивача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні до ОСОБА_7 про зобовязання ОСОБА_7, власниці земельної ділянки, що знаходиться за адресою: вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області не чинити перешкоди уповноваженим особам Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні при проведенні робіт по ексгумації останків німецьких військовослужбовців, загиблих під час другої Світової війни та похованих на городі садиби, що знаходиться за адресою: вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області , -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року Представництво Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні через представника - адвоката ОСОБА_6 звернулось до суду з позовом до ОСОБА_7 про зобовязання останньої, власниці земельної ділянки, що знаходиться за адресою: вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області , не чинити перешкоди уповноваженим особам Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні при проведенні робіт по ексгумації останків німецьких військовослужбовців, загиблих під час другої Світової війни та похованих на городі садиби, що знаходиться за адресою: вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області.

Представник позивача свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеної Міжурядової угоди між Україною та ФРН 29 травня 1996 року про догляд за могилами воїнів у ФРН і Україні, яка регулює питання збереження і догляду за військовими похованнями обох Сторін у кожній з країн, ФРН має право за свій рахунок облаштовувати і здійснювати догляд за могилами і похованнями полеглих на війні німців, що знаходяться на території України, об'єднувати в братські могили полеглих на війні німців та для виконання своїх завдань Народна Спілка може направляти в Україну своїх представників, спеціалістів та інший персонал.

Відповідно до зазначеної угоди Уряд України надає Народній Спілці всіляку допомогу, зокрема забезпечує доступ до документів про могили полеглих у війні німців та померлих німецьких військовослужбовців, що зберігаються нині або зберігатимуться надалі в установа і організаціях.

Крім того, ч.1 ст.33 Закону України «Про поховання і похоронну справу» передбачено, що Україна бере участь у міжнародному співробітництві при похованні померлих відповідно до закону та міжнародних договорів України, вживає заходів щодо поховання на території України іноземців, осіб без громадянства, які тимчасово перебували (проживали) на території України, сприяє виявленню поховань часів Другої світової війни, розташованих на її території, спорудженню і збереженню пам'ятників у місцях поховань, відродженню гуманістичного ставлення до них.

Представник ОСОБА_6 зазначала, що для виконання умов вищезазначеної угоди в Україні було зареєстровано Представництво Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні, що підтверджується копією довідки про включення позивача до ЄДРПОУ, якому надано дозвіл на здійснення ексгумації та перепоховання останків осіб, полеглих внаслідок воєн, депортацій та політичних репресій від 22 січня 2015 року за № 01.

Дозвіл виданий Спеціалізованому приватному підприємству «Пам'ять і слава» на здійснення ексгумації останків німецьких військовослужбовців часів Другої Світової війни у населеному пункті: с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області відповідно акту від 06 грудня 2012 року про встановлення місця поховання з метою перепоховання вищевказаних останків на збірному кладовищі німецьких військовослужбовців «Київ» поблизу с. Віта Поштова, Києво-Святошинського району, Київської області в термін з 23 січня 2015 року по 30 грудня 2015 року.

Представниками та спеціалістами Народної Спілки була здійснена спроба ексгумації останків німецьких військовослужбовців, загиблих під час 2-ї Світової війни та похованих на городі садиби, що знаходиться за адресою: вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області, яка належить на праві приватної власності відповідачу - ОСОБА_7, для подальшого перепоховання зазначених останків на збірне кладовище.

Оскільки відповідач категорично заборонила проводити роботи з ексгумації та постійно чинить перешкоди для проведення таких робіт, представник позивача просила суд зобовязати ОСОБА_7, власницю земельної ділянки, що знаходиться за адресою: вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області, не чинити перешкоди уповноваженим особам Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні при проведенні робіт по ексгумації останків німецьких військовослужбовців, загиблих під час 2-ї Світової війни та похованих на городі садиби, що знаходиться за адресою: вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області та стягнути з ОСОБА_7 судові витрати.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25 грудня 2014 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача Хмільнянську сільську раду Канівського району Черкаської області.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року позов Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні задоволено в повному обсязі та зобов'язано ОСОБА_7, власницю земельної ділянки, що знаходиться за адресою: вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області, не чинити перешкоди уповноваженим особам Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні при проведенні робіт по ексгумації останків німецьких військовослужбовців, загиблих під час 2-ї Світової війни та похованих на городі садиби, що знаходиться за адресою: вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь представництва Німецької народної спілки догляду за військовими похованнями в Україні судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та понесені витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року дану цивільну справу знято з апеляційного розгляду та повернуто до районного суду для дооформлення та усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 червня 2015 року вимоги ухвали апеляційної інстанції виконано. Виправлено описку, допущену в зазначенні дати ухвалення повного тексту рішення по даній цивільній справі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу. Обґрунтовуючи яку, вказувала, що вона не є власницею земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області, тому й не повинна виконувати оскаржуване рішення. Водночас зазначала, що для розвідувальних робіт власникам земель та землекористувачам можуть бути спричинені обмеження щодо цільового використання земельних ділянок, погіршення якості земель або приведення їх у не придатний для використання стан, унаслідок негативного впливу, спричиненою діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Розмір завданих збитків і порядок їх відшкодування визначається угодою між власниками землі або землекористувачами та організаціями, що проводять розвідувальні роботи. Тому апелянт наполягає на укладенні угоди щодо компенсації за кожний спаплюжений квадратний метр земельної ділянки, але не менше суми, за яку остання змогла б придбати інше житло із земельною ділянкою з родючим ґрунтом.

Посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, ОСОБА_7 просила суд скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Заслухавши учасників процесу, що зявилися, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу серії ВВО №522475 від 19.11.2004 року на праві приватної власності належить будинок , що розташований з адресою: вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області.

За даними , що буди надані Хмільнянською сільською радою, попередньому власнику даного будинку - ОСОБА_8 було виділено в користування для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку земельну ділянку за цією адресою розміром 0,225га , яка на час укладення вказаного договору купівлі-продажу не була ним приватизованою та перебувала у користуванні .

Ч.1 ст.377 ЦК України передбачено , що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Тому до ОСОБА_7 , як нового власника зазначеного житлового будинку , також перейшла в користування й земельна ділянка (на якій він розташований) для будівництва і обслуговування житлового будинку розміром 0,225га., що підтверджує та не заперечує Хмільянянська сільська рада.

За таких обставин посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що вона не має відношення до вказаної земельної ділянки і прав позивача не порушувала не відповідає дійсності та було повністю спростоване дослідженими судом доказами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що на даній земельній ділянці знаходиться поховання останків німецьких військовослужбовців часів Другої світової війни.

Ця обставина визнається всіма сторонами і відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про поховання та похоронну справу» Україна бере участь у міжнародному співробітництві при похованні померлих відповідно до закону та міжнародних договорів України, вживає заходів щодо поховання на території України іноземців, осіб без громадянства, які тимчасово перебували (проживали) на території України, сприяє виявленню поховань часів Другої світової війни, розташованих на її території, спорудженню і збереженню пам'ятників у місцях поховань, відродженню гуманістичного ставлення до них.

29.05.96 р. було укладено Угоду між Урядом України і Урядом Федеративної Республіки Німеччина про догляд за могилами загиблих воїнів в Україні і Федеративній Республіці Німеччина, яка набрала чинності 12.06.97 р.

Статтею 4 даної міжурядової Угоди передбачено, що Уряд України і Уряд Федеративної Республіки Німеччина разом з відповідними органами виконавчої влади на місцях в Україні та німецькими політико-адміністративними підрозділами забезпечують виділення безоплатно і на необмежений строк земельних ділянок, на яких знаходяться військові поховання полеглих з іншої Сторони, як такі, що є місцями вічного спокою полеглих на війні, Сторони зобов'язуються не стягувати зборів (податків) за попереднє користування земельними ділянками для військових поховань і за користування ними в майбутньому.

Ця Угода ніяким чином не зачіпає права власності на землю. Необхідні зміни меж земельних ділянок, на яких знаходяться військові поховання, здійснюються за взаємною згодою Сторін або призначених ними органів. Якщо за згодою Сторін земельна ділянка повністю або частково більше не використовується за призначенням, то така зміна означає для Уряду Сторони, якій надавалося сприяння, втрату права користування цією земельною ділянкою.

Якщо земельна ділянка згідно із пунктом (1) з важливих громадських причин потрібна для іншого використання, замість неї відводиться інша придатна земельна ділянка і відповідна Сторона бере на себе витрати на перепоховання полеглих і на облаштування нових могил. Вибір нової земельної ділянки, її облаштування і перепоховання полеглих здійснюються за взаємною згодою. Перепоховання проводиться, головним чином, шляхом перенесення могил полеглих на війні на вже існуючі військові кладовища.

А відповідно до ч.1 ст.5 Угоди Уряд України без будь-яких витрат зі свого боку і після подання йому на попереднє узгодження відповідного плану дозволяє Уряду Федеративної Республіки Німеччина об'єднувати в братські могили полеглих на війні німців. Перепоховання полеглих на війні німців здійснюється силами, визначеними Німецькою Стороною.

На виконання умов даної Угоди Представництво Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні , попередньо отримавши дозвіл на здійснення ексгумації та перепоховання останків осіб, полеглих внаслідок воєн, депортацій та політичних репресій від 03.03.2014р. №3/23/4/2014 ( який був погоджений в т.ч. і з Хмільнянською сільською радою) /а.с.6/ ,- 23 вересня 2014 року здійснило спробу ексгумації останків німецьких військовослужбовців, загиблих під час Другої світової війни та похованих на городі садиби , що належить ОСОБА_7 , розташованої за адресою : : вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області . Але відповідач ОСОБА_7, як користувач даної земельної ділянки, заборонила позивачу проводити необхідні роботи з ексгумації , про що був складений відповідний акт /а.с.5/ і чого не заперечує й сама ОСОБА_7 Хоча Хмільнянська сільська рада , як власник даної земельної ділянки, проти проведення робіт з ексгумації не заперечувала, а дані роботи позивач мав намір проводити після завершення збору урожаю.

Згідно ст.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об'єктів культурної спадщини. Згаданим Законом класифікація об'єктів культурної спадщини поділяється :за типами та за видами . Зокрема за видами об'єкти культурної спадщини поділяються в тому числі на історичні - будинки, споруди, їх комплекси (ансамблі), окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих та померлих (загиблих) військовослужбовців (у тому числі іноземців), які загинули у війнах, внаслідок депортації та політичних репресій на території України, місця бойових дій, місця загибелі бойових кораблів, морських та річкових суден, у тому числі із залишками бойової техніки, озброєння, амуніції тощо, визначні місця, пов'язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.

Відповідно до ч.5 ст.35 цього Закону власник або користувач земельної ділянки (у тому числі орендар) у межах території пам'ятки, охоронюваної археологічної території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць згідно з розпорядженням органу охорони культурної спадщини зобов'язаний не перешкоджати виконавцеві робіт, який має дозвіл на проведення археологічних розвідок, розкопок на цій ділянці.

Тому , встановивши, що ОСОБА_7, як користувач земельної ділянки розташованої за адресою : : вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області, чинить перешкоди у здійсненні робіт по ексгумації останків німецьких військовослужбовців, загиблих під час Другої світової війни та похованих на городі її садиби, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого належними доказами висновку, про протиправність таких її дій та правомірно зобовязав відповідача не чинити перешкоди уповноваженим особам Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні при проведенні робіт по ексгумації останків німецьких військовослужбовців, загиблих під час 2-ї Світової війни та похованих на городі садиби, що знаходиться за вказаною адресою.

ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі цих висновків суду першої інстанції не спростувала, зазначені нею заперечення проти вимог позивача, на які вона посилається й в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції і їм суд дав належну правову оцінку. З зустрічним позовом до Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні з приводу порушення її прав ОСОБА_7 не зверталася.

А її посилання на ту обставину, що внаслідок здійснення розкопок буде пошкоджено родючий шар ґрунту на її городі , чим буде спричинено їй матеріальну шкоду, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні, оскільки питання про порядок відшкодування можливої шкоди та захисту права власника чи користувача земельної ділянки врегульовано п.2 ч.5 ст.35 Закону України «Про охорону культурної спадщини» , яким визначено, що власник або користувач (у тому числі орендар) земельної ділянки, на якій проводяться археологічні розвідки, розкопки, має право на відшкодування у повному обсязі шкоди, якої він зазнав у зв'язку з проведенням таких робіт. І , в разі настання негативних наслідків , ОСОБА_7 вправі буде вимагати від позивача відповідну компенсацію в розмірі та в порядку, що визначений Законом і доведений належними доказами.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду в зазначеній частині є законним, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його скасування чи зміни.

Водночас , задовольняюючи позовні вимоги і вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку, що передбачений ст.88 ЦПК України , суд невірно оцінив докази, що були надані стороною позивача та без належних підстав стягнув з ОСОБА_7 на користь Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні 2000грн. в рахунок відшкодування витрат позивача на правову допомогу.

У п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

А в пункті 48 згаданої постанови Пленуму вказано, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

А позивач , ставлячи вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу , не довів належними доказами як факт їх понесення, так і розмір цих витрат в сумі 2000грн., не надавши відповідного розрахунку.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому враховуючи, що суд першої інстанції, при неповному зясуванні обставин , що мають значення для справи, невірно оцінив надані позивачем докази про понесені витрати на правову допомогу та помилково вважав доведеною цю вимогу , чим допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, - рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року належить змінити, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні витрат на правову допомогу в сумі 2000грн. Та у задоволенні вимог Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні до ОСОБА_7 про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2000грн.- відмовити.

У іншій частині рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. ст. ст.88, 303, 304, 307, 308,309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року задовольнити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні до ОСОБА_7 про зобовязання ОСОБА_7, власниці земельної ділянки, що знаходиться за адресою: вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області не чинити перешкоди уповноваженим особам Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні при проведенні робіт по ексгумації останків німецьких військовослужбовців, загиблих під час другої Світової війни та похованих на городі садиби, що знаходиться за адресою: вул. Пархоменка, 136 у с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області змінити.

Скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні витрат на правову допомогу в сумі 2000грн.

У задоволенні вимог Представництва Німецької народної Спілки догляду за військовими похованнями в Україні до ОСОБА_7 про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2000грн.- відмовити.

У іншій частині рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :