Справа №473/532/15-ц 29.04.2015 29.04.2015 29.04.2015
Провадження №22-ц/784/1095/15
Провадження 22-ц/784/1095/15 Головуючий по 1 інстанції Старжинська О.Є.
Категорія 41 Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю.
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Шпонарської О.Ю., позивачаОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 пред'явили позов до реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що 28 грудня 1993 року рішенням виконкому Вознесенської міської ради № 301 ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку площею 0,0475 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення їм видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Додатково рішенням Вознесенської міської ради № 16 від 16 червня 2000 року ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 передано земельну ділянку площею 0, 0460 га по АДРЕСА_1, про що було здійснено відмітку в вищезазначеному акті відповідно до чого загальна площа вказаної земельної ділянки склала 0, 0935 га.

ОСОБА_5 успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_6 1/6 частки житлового будинку та земельної ділянки розташованих по АДРЕСА_1.

В червні 2014 року та в січня 2015 року позивачі зверталися до реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції із заявами про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0, 0935 га по АДРЕСА_1, проте їм було відмовлено в реєстрації, оскільки подані ними документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили визнати право власності за ОСОБА_2 на 2/3, ОСОБА_4 на 1/6, ОСОБА_5 на 1/6 часток на земельну ділянку загальною площею 0, 0935 га по АДРЕСА_1.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що відмова відповідача у проведені реєстрації земельної ділянки не може свідчити про наявність спору про право на це майно.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язанні з позбавленням права володіння земельної ділянки, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом, зокрема визнання прав (ст.152 ЗК).

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Потреба у застосуванні такого способу виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджено відповідними доказами, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

28 грудня 1993 року рішенням виконкому Вознесенської міської ради №301 ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку площею 0,0475 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення їм видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності за НОМЕР_1 від 18 червня 1994 року.

Рішенням Вознесенської міської ради №16 від 16 червня 2000 року ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку площею 0,0460 га по АДРЕСА_1, про що було здійснено відмітку в вищезазначеному акті. Загальна площа земельної ділянки склала 0,0935 га. Цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2, який в подальшому із-за допущеної помилки змінено на НОМЕР_3.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_6 його доньці ОСОБА_5 05 лютого 2011р. нотаріальним органом видано свідоцтво про право власності на 1/6 частку земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0475 га. А за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2012 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/6 частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0460 га.

За даними Державного земельного кадастру зареєстровано право власності на одну земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0935 га і з одним цільовим призначення.

17 червня 2014 року ОСОБА_5, а 19 січня 2015 року ОСОБА_2, яка діяла у свої інтересах та інтересах своєї доньки ОСОБА_4 зверталися до реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції із заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку загальною площею 0, 0935 га по АДРЕСА_1. Однак, позивачам було відмовлено, у зв'язку з тим, що в державному акті зазначено дві земельної ділянки площею 0,0475 га та 0,0460 га, а в витягу з Державного земельного кадастру НОМЕР_4 від 12 лютого 2014 року вбачається інформація відносно однієї земельної ділянки площею 0, 0935 га з кадастровим номером НОМЕР_3.

Враховуючи наявність суперечностей в правовстановлюючих документах, які в позасудовому порядку усунути неможливо, оскільки позивачі позбавлені можливості отримати в Держемагенстві два окремих витяги на земельні ділянки площами 0,0475 га та 0,0460 га (в Державному земельному кадастрі зареєстровано право власності на земельну ділянку 0,0935 га з присвоєнням одного кадастрового номера), а в реєстрацій службі - зареєструвати право власності на одну земельну ділянку, що свідчить про наявність спору про право, то позовні вимоги слід визнати обґрунтованими.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303,309,314,316 ЦПК, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргуОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 0, 0935 га АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за ОСОБА_2 на 2/3 частки, за ОСОБА_4 на 1/6 частку, за ОСОБА_5 на 1/6 частку.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів.

Головуючий: Судді: