Провадження №22-ц/784/706/15
Провадження 22-ц /784/706/15 Суддя першої інстанції: Гуденко О.А.
Доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

16 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Самчишиної Н.В.

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю:

- прокурора Цвікілевич Н.В.,

- представників позивача - ОСОБА_2,

- представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

державного підприємства «Миколаївське лісове господарство»

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2015 року про зупинення провадження у справі

за позовом

державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» (далі - ДП «Миколаївське лісове господарство» або підприємство) до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, Миколаївської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління держземагентства в м. Миколаєві, ОСОБА_8, про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки,

встановила:

26 листопада 2014 року ДП «Миколаївське лісове господарство» звернулося до Веснянської сільської ради Миколаївського району, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та Миколаївської міської ради з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувало наступним.

На підставі державного акту на право користування землею від 15 листопада 1994 року позивач є користувачем земельної ділянки площею 25 га урочища «Варварівське» Андріївського лісництва. 21 січня 1994 року, із земель лісового фонду, ОСОБА_5 безпідставно видано державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 683, площею 0,089 га по АДРЕСА_1.

У подальшому, 16 жовтня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, на підставі якого останній купив вищевказану земельну ділянку. В свою чергу, 18 травня 2007 року ОСОБА_6 за нотаріально посвідченим договором продав цю земельну ділянку ОСОБА_7, а 20 серпня 2008 року ОСОБА_7 за нотаріально посвідченим договором продав земельну ділянку ОСОБА_3

Позивач зазначав, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2014 року за позовом ДП «Миколаївське лісове господарство» до вищезазначених відповідачів про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та державних актів на право власності на земельну ділянку було визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 683, який видано колишньому власнику ОСОБА_5

-2-

Посилаючись на викладені обставини та вибуття з володіння спірної земельної ділянки поза його волею, позивач просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 890 кв. м. по АДРЕСА_1.

12 січня 2015 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, з тих підстав, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справи було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2014 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2015 року провадження по даній справі зупинено до розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справи (№6-43244ск14) касаційної скарги ОСОБА_3, поданої її представником ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2014 року.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність ухвали суду, у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права, просив її скасувати та справу повернути до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зупиняючи провадження у справі з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 201 ЦПК України, суд виходив з того, що справу неможливо розглянути до вирішення іншої справи, що переглядається в порядку цивільного судочинства судом касаційної інстанції.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

В силу статей 1 та 157 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. Виписані правила є прямим втіленням конституційних норм про державні гарантії судового захисту прав, свобод та інтересів громадян, юридичних осіб та держави від будь-яких посягань, а тому підлягають беззастережному виконанню судами.

Тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства, а, відповідно, є неприпустимою.

Виключенням з виписаних правил є застосування положень про зупинення провадження у справі, підставами якого слугують обставини, передбачені цивільно-процесуальним законом, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України.

За ним, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

З системного аналізу виписаних статей можна зробити наступні висновки.

Необхідність в зупиненні провадження у справі за названим пунктом виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства. При цьому, між двома справами, що розглядаються, існує тісний матеріально-правовий зв'язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

-3-

Проте і в описаному випадку, зазначена підстава для зупинення провадження у справі застосовується лише у разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Неможливість розгляду справи є оціночним поняттям. Воно повинно ґрунтуватися на можливості ухвалення рішення тільки після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій цивільній, кримінальній, адміністративній чи такій іншій справі.

Треба зазначити, що все виписане стосується тільки справ, рішення по яким не прийнято, в той же час, якщо рішення по іншій справі, у зв'язку з якою сторона бажає зупинити провадження, набрало законної сили, то провадження у справі з названої підстави взагалі не може бути зупинено.

Зокрема саме це вбачається з положень ч. 1 та 3 ст. 208, ч., ст. ст. 223, 319 ЦПК України судові рішення викладаються у формі ухвали, рішення або постанови.

Відповідно до названих статей, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, а у випадках, прямо передбачених названим Кодексом, - постановленням ухвали.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

В абз. 7 пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» надані роз'яснення, що підставою зупинення провадження у справі не може бути касаційне оскарження попередніх судових рішень у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_4 оскаржила у касаційному порядку рішення суду апеляційної інстанції Миколаївської області від 27 жовтня 2014 року, що розглядалося за правилами цивільного судочинства (а.с. - 40), і, відповідно, до положень ст. 319 ЦПК України, набрало законної сили (а.с. - 8-11).

Суддя-доповідач касаційної інстанції відкрив по ній касаційне провадження і витребував із Центрального районного суду м. Миколаєва цивільну справу, не застосувавши при цьому ч. 1 ст. 328 ЦПК України, щодо зупинення виконання рішення суду апеляційної інстанції (а.с. - 40).

Як на думку заявників, це є беззастережною підставою для зупинення провадження у даній справі, що вирішується в порядку цивільного судочинства.

Проте така їх думка є помилковою, оскільки ґрунтується на невірному тлумаченні п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України.

За такого, і взявши до уваги, що у матеріалах даної цивільної справи є достатньо інформації про права сторін, щодо спірної земельної ділянки, її розгляд не може бути зупиненим за названої представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підстави, оскільки інше було б розширеним тлумаченням п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, що є неприпустимим.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки, то згідно п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, ухвала суду підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду.

-4-

Керуючись ст.ст. 303, 311, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Миколаївське лісове господарство» задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2015 року скасувати, а справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: