АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/1599/2015 Головуючий у1-й інстанції - Борденюк В.В.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва ускладі:

головуючого Панченка М.М.,

суддів Вербової І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Святошинського району м.Києва на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Валентин-АС» до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Смачного - Бон Апетит» про визнання права власності на нерухоме майно, та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смачного - Бон Апетит» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Валентин-АС» до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Валентин-АС» (далі - ТОВ» «Валентин-АС») звернулось з позовом до ОСОБА_2, третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю «Смачного Бон-Апетит» (далі - ТОВ «Смачного Бон-Апетит») і просив винести рішення, яким визнати за ним право власності на новостворені 10 об»єктів нежитлової нерухомості, розташованих по АДРЕСА_2 під літерами «А»,»Б»,»В»,»Г»,»Д»,»Е»,»Є»,»Ж»,»З»,»К» у м.Києві, загальною площею 1.034 кв.м.

Послався на те, що указані об»єкти нерухомості, відповідно до договору інсетування від 18.04.2012 року мали зводитись за участю ТОВ «Смачного Бон-Апетит», ТОВ» «Валентин-АС», як Виконавців , та фізичної особи ОСОБА_2, як інвестора.

Оскільки учасник цього договору інвестор ОСОБА_2 не брала участі в інвестуванні будівництва вище зазначеного об»єктів, вона за ініціативою Виконавця ТОВ» «Валентин-АС» була виведена від участі у договорі.

Між тим, оскільки відповідачка ОСОБА_2 наполягає на перегляді Інвестиційної угоди, ТОВ» «Валентин-АС» звернувся до суду з цим позовом і просить визнати за ним право власності на ці об»єти.

В ході розгляду цієї справи, з зустрічним позовом до ТОВ» «Валентин-АС» та фізичної особи ОСОБА_2 звернулось ТОВ «Смачного Бон-Апетит» і просило ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на новостворені об»єкти нежитлового нерухомого майна, зокрема приміщення АДРЕСА_1 /а.с.68-71/.

Позивач за зустрічним позовом послався на те, що зведення указаного об»єкту нерухомості було обумовлене тим же договором інвестування за участю тих же осіб. Однак, оскільки будівництво об»єкта по АДРЕСА_1 було здійснене лише за кошти ТОВ «Смачного Бон-Апетит», останній звернувся з цим зустрічним позовом до суду, оскільки відповідачка вимагає перегляду інвестиційної угоди.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року первісний позов ТОВ»Валентин-АС» та зустрічний позов ТОВ «Смачного Бон-Апетит» задоволено в повному обсязі /а.с.170-174/.

Судовим рішенням визнано за ТОВ «Валентин-АС» право власності на об»єкти нерухомого майна, а саме: на нежитлові будівлі по АДРЕСА_2: літера «А», площею 134,5 кв.м.; літера »Б», площею 30,1 кв.м.; літера «В», площею17,1 кв.м.; літера «Г», площею 70,6 кв.м.; літера «Д», площею172,3 кв.м.; літера «Е», площею 206,1 кв.м.; літера «Є», площею 29,9 кв.м.; літера «Ж», площею 254,3 кв.м.; літера «З», площею 62,4 кв.м.; літера «К», площею 61,2 кв.м. - у м.Києві.

Судовим рішенням також визнано за ТОВ «Смачного Бон-Апетит» право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1».

В поданій апеляційній скарзі прокурор Святошинського району м.Києва, в інтересах Київської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Смачного Бон-Апетит», та частково відмовити у задоволенні первісного позову ТОВ «Валентин-АС», за винятком визнання права власності за ТОВ «Валентин-АС» на приміщення під літерою «А» по АДРЕСА_2 у м.Києві, площею 134,5 кв.м. оскілки зазначене приміщення перебуває у власності цього позивача з 1992 року на підставі договору купівлі-прлодажу від 3.06.1992 року, укладеного між підприємством «Санація», правонаступником якого є ТОВ»Валентин-АС» та Київським відділенням Південно-Західної залізниці /а.с.179-185/.

Вимагаючи скасування судового рішення, прокурор послався на те, що судом не надано оцінку тому факту, що будівництво спірних об»єктів здійснювалось з порушенням вимог чинного містобудівного законодавства, без належних дозвільних документів, а отже, є самочинним будівництвом.

Розгляд справи в апеляційній інстанції неодноразово відкладався, у зв'язку з неявкою представника ТОВ «Валентин-АС», яке судові повістки за місцем свого знаходження не отримує, рухом справи протягом тривалого часу не цікавиться, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Валентин-АС» на підставі документів, наявних в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення першої інстанції не відповідає.

Як слідує з матеріалів справи, позивачу ТОВ»Валентин-АС» належить на праві власності нежитлове пиміщення по АДРЕСА_3 у м.Києві загальної площею 134,5 кв.м., відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 3.06.1992 року між продавцем Київським відділенням Південно-Західної залізниці та покупцем підприємством «Санація», правонаступником якого є ТОВ»Валентин-АС» /а.с.7-8/.

Крім того, встановлено, що, відповідно до свідоцтва про право власності на нежилі приміщення, виданого Головним управлінням комунальної власності м.Києва від 20.02.2003 року серія НОМЕР_1 підприємству ТОВ «Смачного Бон-Апетит» належить на праві власності нежиле приміщення - магазин продовольчих товарів та кафе площею 90,2 кв.м. по АДРЕСА_1 /а.с.72/.

Земельна ділянка площею 0,389 га по АДРЕСА_2 у м.Києві перебуває в оренді ТОВ»Валентин-АС», відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного між Київською міською радою та ТОВ»Валентин-АС» /а.с.9-14/.

Як слідує з матеріалів справи, 18.04.2012 року між ТОВ «Валентин-АС», ТОВ «Смачного Бон-Апетит», як Виконавцями, та фізичною особою ОСОБА_2, як Інвестором, укладено договір інвестування, відповідно до якого сторони домовились спільними зусиллями звести нежитлові приміщення по АДРЕСА_2 у АДРЕСА_1 у термін до 1.07.2013 року /а.с.31-35/.

Згідно указаного договору ОСОБА_2 зобов»язувалась власними коштами проінвестувати у будівництво по АДРЕСА_2, орієнтовно, 250.000 грн. із розрахунку 500 грн. за один квадратний метр будови, та по АДРЕСА_1, орієнтовно, 37.500 грн. із розрахунку 500 грн. за один квадратний метр будови.

При цьому, Виконавці зобов»язувались по закінченні будівництва передати Інвестору ОСОБА_2 у власність приміщення у новобудові по АДРЕСА_2, загальною площею 575 кв.м., а по АДРЕСА_1, загальною площею 75 кв.м.

Оскільки, як стверджують ТОВ «Валентин-АС» та ТОВ «Смачного Бон-Апетит», відповідач ОСОБА_2 не виконувала свої договірні зобов»язання з інвестування будівництва, з нею 13.08.2013 року інвестиційна угода розірвана в односторонньому порядку на підставі п.7 інвестиційної угоди з посиланням на ст.651 ЦК України, оскільки відповідачкою порушені істотні умови договору.

Задовольняючи первісний та зустрічний позови, суд першої інстанції виходив з того, що Інвестор ОСОБА_2, підписавши договір інвестування, між тим, не брала участі в інвестуванні зазначеного будівництва, у зв»язку з чим, ТОВ «Валентин-АС», по АДРЕСА_3 ТОВ «Смачного Бон-Апетит», по АДРЕСА_1, звели указані будови за власний кошт і власними силами.

Аргументуючи, як встановлений факт права власності за ТОВ «Валентин-АС» на нежитлові приміщення по АДРЕСА_2 та за ТОВ «Смачного Бон-Апетит» на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, суд зазначає, що існування цих об»єктів нерухомого майна не порушує будь-чиїх прав.

Крім того, на підтвердження свого рішння, суд першої інстанції посилається на висновки будівельно-технічного дослідження - №0842, по будівництву по АДРЕСА_2, та №0841, по будівництву по АДРЕСА_4, згідно яких слідує, що указані будівлі відповідають вимогам будівельних норм за такими показниками: загальні дані; характеристика конструктивних елементів; будівельна готовність та технічний стан; наявність інженерних комунікацій; 100% будівельна готовність та придатність до експлуатації станом на момент складання висновку/а.с.129-163/.

Між тим, дійшовши висновку про скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що доводи скаржника в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду дійсними обставинам справи та вимогам чинного законодавства є такими, що підлягають врахуванню при перегляді рішення суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо оговором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок проведення будівельних робіт на підставі договору інвестування від 18.04.2012 року між сторонами про справі була фактично виконана реконструкція нежитлових приміщень за адресами: АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1, внаслідок чого площа об»єкту по АДРЕСА_2 збільшилась на 899,5 кв.м., а площа об»єкту по АДРЕСА_1 збільшилась на 100,4 кв.м., які в установленому законом порядку в експлуатацію не вводились.

Відповідно до п.11 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466, який набрав чинності з 13.05.2011 року, будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та:

- подання замовником за формою згідно з додатком 1 повідомленння про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції або територіальному органі (далі - Інспекція) за місцем знаходження об»єкта будівництва - щодо об»єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт (далі-декларація) або отримання дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до переліку об»єктів,будівництво яких здійснюється після надіслання повідомлення про початок будівельних робіт;

- реєстрації відповідною Інспекцією декларації - щодо об»єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорії складності;

- видачі замовнику Інспекцією дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об»єктів будівництва, що належать до ІV і V категорії складності.

Відповідно до частин 1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Між тим, в матеріалах справи відсутні дозвільні документи, необхідність яких визначена земельним та містобудівним законодавством, а також відсутні докази того, що новозбудоване нерухоме майно було прийняте в експлуатацію та пройшло державну реєстрацію.

Згідно роз»ясень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правоий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК). У зв»язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач та третя особа зверталися до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві, тобто, позивачем та третьою особою не надано суду доказів, що вони зверталися з заявою до компетентних оранів про прийняття спірних об»єктів до експлуатації.

Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до п. «а» ст.9 ЗК України до повноважень Київської міської ради належить розпорядження землями територіальної громади міста.

Згідно Указу Президанта України від 8.04.2011 року за №439/2011 «Про Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України» Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція України) є центральним органом виконавчої влади.

Пунктом 4 указаного Положення передбачено, що Держархбудінспекція України, відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об»єкти, видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об»єкта до експлуатації та у визначених законом випадках відмовляє в реєстрації таких декларацій.

Постановою КМ України №549 від 23.05.2011 року утворено територіальний орган Державної архітектурно-будівельної інспекції - Державну архітектурно-будівельну інспекцію у м.Києві.

Таким чином, задовольняючи, як первісний так і зустрічний позови, та визнаючи за позивачами право власності на спірні об»єкти, суд першої інстанції фактично прийняв рішення, яке стосується інтересів Київської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій вони розташовані, та Державної архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві, як органу, на який покладено обов»язок приймати до експлуатації закінчені будівництвом об»єкти, не залучивши їх до участі у цій справі.

Враховуючи, ту обставину, що, як підтверджується матеріалами справи, будівля під літерою «А» площею 134,5 кв.м. по АДРЕСА_2 у м.Києві належить на праві власності позивачу ТОВ «Валентин-АС» відповідно до договору купівлі-продажу від 3.06.1992 року, укладеного між продавцем Київським відділенням Південно-Західної залізниці та покупцем підприємством «Санація», правонаступником якого є ТОВ»Валентин-АС», колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції в цій частині, а в решті рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, в частині розподілу судових витрат, колегія суддів вважає, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смачного - Бон Апетит» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Валентин-АС» в рівних частинах належить стягнути судовий збір в дохід держави у сумі 1.827 грн.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Святошинського району м.Києва задовольнити.

Скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року:

- в частині визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Валентин-АС» право власності на об»єкти нерухомого майна, а саме: на нежитлові будівлі по АДРЕСА_2 у м.Києві: літера «Б», площею 30,1 кв.м.; літера «В», площею 17,1 кв.м.; літера «Г», площею 70,6 кв.м.; літера «Д», площею 172,3 кв.м.; літера «Е», площею 206,1 кв.м.; літера «Є», площею 29,9 кв.м.; літера «Ж», площею 254,3 кв.м.; літера «З», площею 62,4 кв.м.; літера «К», площею 61,2 кв.м.;

- в частині визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Смачного - Бон Апетит» права власності на нежитлове приміщення №105 загальною площею 190,6 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_1, -

та ухвалити в цих частинах нове рішення про відмову у позові.

В решті рішення залишити без змін

Стягнути судовий збір у сумі 1.827 грн. в дохід держави, в рівних частках, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смачного - Бон Апетит» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Валентин-АС».

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді