АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 408/2007/12 22-ц/774/545/К/15
Справа № 408/2007/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/545/К/15 Літвіненко Н.А.
Категорія № 48 (IV) Доповідач - Братіщева Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Петренко К.І.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми в розмірі 80800 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2012 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним, визнання права власності на 1/2 частку квартири та стягнення моральної шкоди. В ході судового розгляду позовні вимоги уточнювались. В остаточному варіанті просив суд постановити рішення яким визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 15.03.2004 року удаваним з моменту вчинення. Визнати договір дарування квартири - договором купівлі-продажу з моменту вчинення. Визнати квартиру спільним сумісним майном подружжя його та відповідача ОСОБА_4 Стягнути з відповідача 1/2 частину коштів, отриманих в період шлюбу за продаж квартири. Стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Визнаний договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 15.03.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим № 835 удаваним з моменту вчинення.

Визнаний договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 15.03.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим № 835 договором купівлі-продажу з моменту вчинення.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати 107 грн. 30 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2013 року, апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 задоволена частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним, визнання договору дарування договором купівлі-продажу, визнати квартири спільним сумісним майном подружжя, стягнення 1/2 частини спільних коштів подружжя, стягнення, отриманих в період шлюбу за продаж квартири моральної шкоди - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 вересня 2013 року касаційна скарга ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 - задоволена частково.

Скасоване рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2013 року та скасоване рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2012 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини спільних коштів подружжя, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволений повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 80800 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції не виконав вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 вересня 2013 року та не з'ясував усі обставини, щодо стягнення 1/2 частини отриманих нею грошових коштів від продажу квартири. Суд не врахував, що вся сума грошових коштів від продажу спірної квартири була витрачена нею та позивачем на перебудову та переобладнання їх спільного нерухомого майна подружжя - будинку АДРЕСА_3, незважаючи на те, що нею були надані всі належні докази, щодо з'ясування обставин витрати усіх грошових коштів, отриманих від продажу квартири в інтересах сім'ї.

В запереченнях на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позову, виходячи с наступного.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Розглядаючи спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення на його користь 80800 грн., тобто 1/2 частку від продажу спірної квартири, суд першої інстанції своє рішення від 17 січня 2015 року мотивував лише тим, що стягнення зазначених коштів є похідним від вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, задоволених рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2012 року та залишених без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 вересня 2013 року, про визнання удаваним правочину - договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 15.03.2004 року і визнання його договором купівлі-продажу з моменту вчинення та визнання вказаної квартири спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Тобто суд першої інстанції, всупереч вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України, не з'ясував обставини щодо вимог позивача про стягнення 1/2 частки виручених від продажу квартири коштів, вважав обставину стягнення з відповідача ОСОБА_4 грошових коштів вже доведеною обставиною попередніми рішеннями судів, що призвело до неправильного вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2002 року (а.с. 6 том 1) і рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2010 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 7 том № 1).

Згідно договору дарування від 15 березня 2004 року, ОСОБА_4 прийняла у дар належну дарувателю ОСОБА_9 на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8 том 1), який відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2012 року ( а.с. 247-249 том 1), з чим погодився Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ - визнаний удаваним з моменту вчинення та визнаний договором купівлі-продажу (а.с. 74-76 том 2).

12 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири (а.с. 126 том 1), що також підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_4, згідно якої вона підтвердила виплату ОСОБА_10 грошової суми у розмірі 161600,00 грн. в якості боргу по оплаті вартості квартири АДРЕСА_1 (а.с. 167 том 1). Зазначена квартира рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2012 року (а.с. 247-249 том 1) визнана спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4, з чим погодився і Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвалою від 18 вересня 2013 року (а.с. 74-76 том 2).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В апеляційній скарзі, як і в судових засіданнях, відповідач наполягала на тому, що отримана сума грошових коштів від продажу спірної квартири була витрачена нею та позивачем за час шлюбу на перебудову та переобладнання їх спільного нерухомого майна подружжя - будинку АДРЕСА_3, тобто витрачена в інтересах сім'ї.

Колегія суддів погоджується з вказаним доводом відповідача ОСОБА_4 з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 червня 2003 року між ОСОБА_11 з однієї сторони та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з другої сторони, був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3, а також земельної ділянки, площею 491 кв.м. (а.с. 30 том 1). В договорі зазначено, що за згодою сторін продаж домоволодіння вчинено за 12694 грн., а земельної ділянки за 27044,13 грн.

Тобто, вказане домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 та земельна ділянка сторонами придбана в період шлюбу та належить їм на праві приватно спільної часткової власності по 1/2 частці (а.с. 31-36 том 1).

Обставини збільшення вартості належного сторонам домоволодіння по АДРЕСА_3 підтверджено технічним висновком ТОВ «Монтажстиль» від 2006 року про те, що при реконструкції приміщень житлового будинку, знесенні та будівництві літньої кухні, вставлена можливість експлуатації приміщень житлового будинку АДРЕСА_3 (а.с. 122-132 том 2, 1-14 том 3); локальним кошторисом вищевказаного технічного висновку про те, що при капітальному ремонті, добудови веранди та побудови літньої кухні, прямі затрати складають 303509 грн. Затрати праці робочих на виконання усіх робіт складають 2631 год. (а.с. 15-17 том 3); копією Висновку комісійної судово-будівельної експертизи № 3776/3777/3778-12 від 04.03.2013 року, що ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_3 по порівняльному підходу становить 278078 грн. (а.с. 139-164 том 2) та тим, що в липні та жовтні 2004 року ОСОБА_4 були придбані будівельні матеріали на загальну суму 21638,96 грн. (а.с. 165, 166 том 2).

Підтверджуючих доказів щодо наявності у подружжя запозичених коштів на переобладнання зазначеного домоволодіння, є боргові розписки про те, що 25 липня 2005 року відповідач ОСОБА_4 взяла в борг у ОСОБА_12 суму 32000 грн. (а.с. 207 том 2), а як вбачається з розписки від 21.09.2007 року, гр. ОСОБА_13 отримала грошові кошти в сумі 71500 грн. від ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які були позичені у 2005 році в сумі 40000 грн. та у 2006 році в сумі 31500 грн. (а.с. 206 том 2).

Відмітка в розписці на ім'я ОСОБА_12 про повернення боргу 21.09.2007 року підтверджена доводами відповідача ОСОБА_4 про те, що на погашення боргів використані гроші від продажу квартири АДРЕСА_1, проданої ОСОБА_10

Дані обставини підтверджені і поясненнями свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні 06 грудня 2012 року (а.с. 242, 249 том 1), чому дана оцінка судом при ухваленні рішення.

Зазначеним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 1012 року встановлено те, що позивач ОСОБА_2 був обізнаний щодо продажу за час шлюбу спірної квартири (а.с. 247-249 том 1). Тому ця обставина, в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

З урахуванням викладеного, матеріалів справи, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано доказів щодо не внесення відповідачем в сімейний бюджет грошових коштів від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, в той час, як відповідач довела факт витрати вказаних коштів в інтересах сім'ї.

Керуючись ст.ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми в розмірі 80800 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили

Головуючий:

Судді: