Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №236/117/14
Провадження №22ц/778/2673/15 Головуючий у 1 інстанції: Саржевська І.В.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

Гончар М.С.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 05 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2009 року ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення батьківства.

Позовні вимоги мотивувала тим, що не перебуваючи у юридично зареєстрованому шлюбі, з вересня 2006 року підтримувала інтимні стосунки з відповідачем, від яких народився син ОСОБА_5, проте ОСОБА_3 не визнає себе батьком дитини.

Рішенням Дніпропетровського Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 12 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 30 квітня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2013 року рішення Дніпропетровського Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 12 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 30 квітня 2013 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 05 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.31 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Україною Законом від 10 листопада 1994 року, встановлення і заперечення батьківства або материнства визначається за законодавством Договірної сторони, громадянином якої дитина є за народженням.

Відповідач ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації, позивач ОСОБА_4 та дитина ОСОБА_5 є громадянами України і постійно проживають в України. Отже, спірні правовідносини регулюються національним законодавством України.

Захист державою сім'ї, дитинства, материнства і батьківства закріплені у ст. 51 Конституції України.

Вказана конституційна норма про захист материнства та дитинства стала стимулом для пошуку позивачем справедливого рішення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції "Про права дитини" - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

В силу ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального Кодексу України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження (а. с. 5 т.1). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 СК України вбачається, що запис про батька дитини ОСОБА_5 - ОСОБА_3, внесено на підставі заяви матері та у відповідності із частиною 1 статті 135 СК України (т.1,а.с.6). Позивач у шлюбі з відповідачем чи в іншому шлюбі не перебувала і не перебуває.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 знайомі з часу знаходження останнього на території України, тобто з весни 2006року. Сторони підтримували робочі та дружні стосунки. ОСОБА_4 оформляла документи на ім'я ОСОБА_3 для оптимізації оподаткування створеного разом відповідного підприємства, ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4 відкривав розрахунковий рахунок у банківській установі, вони вели особисті телефонні розмови та направляли СМС повідомлення (в тому числі 19.08.2008року ОСОБА_3 повідомляв ОСОБА_4 про групу та резус крові, надсилав копію паспорту) (т.1 а.с. 38-40, 42, 47-50, 55-56, 142-144, 150-153 ).

ОСОБА_4 з 02.07.2008року перебувала на обліку в Донецькому регіональному центрі материнства та дитинства, а ІНФОРМАЦІЯ_1 народила хлопчика, що підтверджується дослідженими матеріалами цивільної справи: копіями індівідуальної карти вагітної № 309 та історії пологів № 6403 (т.1 а.с. 51-52, 53). З вказаних медичних документів видно, що в період вагітності та пологів ОСОБА_4 повідомляла відомості щодо батька дитини, а саме, батьком дитини зазначала - ОСОБА_3, 49років (т.1 а.с.51).

Після народження дитини, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не спілкувалися, батьківство дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, ОСОБА_3 не визнавав.

На виконання вимог ст.ст.10,60 ЦПК України судами різних інстанцій неодноразово задовольнялись клопотання сторін про призначення судово-біологічних (судово-генетичних) експертиз для встановлення кровного споріднення відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_5, 2008 року народження.

Так, у травні 2012 року ОСОБА_3 в особі адвоката у заяві про перегляд заочного рішення клопотав перед судом про призначення судово-генетичної експертизи на предмет встановлення кровного споріднення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (т.1, а.с.115). Ухвалою Червоногвардійського районного суду м.Макіївці від 20 червня 2012 року вказане клопотання задоволено та призначена по справі відповідна експертиза, проведення якої доручено Донецькому обласному бюро судових експертиз (т.1, а.с.172). На проведення вказаної експертизи 14.09.2012 року та 15.10.2012 року ОСОБА_3, належним чином повідомлений про час та місце її проведення, не з'явився (т.1, а.с.195).

Позиція ОСОБА_3 полягала в тому, що б зразки біологічного матеріалу для дослідження повинні бути зібрані за місцем його проживання у м. Москва (Російська Федерація) (т.1, а.с.190-193).

Така позиція відповідача суперечила п.2.5.5. Правила проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи N 6 від 17.01.1995 згідно до якої забір крові і слини в осіб, які проходять у справі, здійснюється тільки при одночасному їх прибутті до відділення.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12 лютого 2013 року була знову призначена судово-генетична експертиза (т.2, а.с.436). Вказана експертиза не відбулась через неявку ОСОБА_3 06.03.2013 року до експертної установи (т.2, а.с.463).

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 березня 2014 року знов призначена відповідна судово-генетична експертиза (т.4, а.с.82-83), проте через неявку ОСОБА_3 21.03.2014 року не відбулась (т.4, а.с.109).

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 липня 2014 року призначена судово-генетична експертиза, виконання якої доручено Київському міському бюро судово-медичних експертиз (т.4, а.с.169). 01.08.2014 року ОСОБА_3 знову не з'явився до експертної установи і ухвала суду залишена без виконання (т.4, а.с.201).

Жодних доказів на підтвердження неможливості прибуття в Україну для проведення призначених судом експертиз ОСОБА_3 суду не надав, натоміть відповідно інформації Державної прикордонної служби України у період з 01.09.2012р по 24.06.2014р ОСОБА_3 неодноразово перетинав держаний кордон України, в тому числі за шість місяців 2014року він перетинав кордон вісім разів (т.4, а.с. 190-191). Даних про перешкоди у приїзді ОСОБА_3 в Україну матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 прагнув проведення судової експертизи, проте, перебуваючи в Україні з робочих питань не мав можливості з'явитись до експертної установи у м.Донецьку є бездоказовими. Посилання ОСОБА_3 на те, що у серпні 2014 року він намагався приїхати до Київського міського бюро судово-медичних експертиз з метою виконання ухвали суду від 02 липня 2014 року про призначення відповідної експертизи, проте його не пропустили через державний кордон аеропорту є також бездоказовими. На підтвердження цих обставин ОСОБА_3 не надано суду ні авіаквитків, ні паспорту з відповідними штампами прикордонної служби.

З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлявся про час та місце проведення експертиз, на час деяких з них перебував на території України, однак без поважних причин не з'являвся на їх проведення.

Судом першої інстанції правомірно не застосовано примусовий привід відповідача на проведення експертизи, оскільки Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах не передбачає можливості застосування у справах про визнання батьківства засобів примусу для проведення експертизи (т.5, а.с.122-123).

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідач є батьком ОСОБА_5, узгоджується із п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, яким роз'яснено, що у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довела наявність близьких стосунків з відповідачем, останній від проведення неодноразово призначеної судом експертизи ухилився та не надав доказів, якими б спростовував доводи позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно встановивши свідоме ухилення відповідача від проведення судово-генетичної експертизи та давши цій обставині відповідну правову оцінку, з урахуванням інших зібраних в справі доказів, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про визнання ОСОБА_3 батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено батьківство, колегією суддів не приймаються до уваги як такі, що не підтверджені належними доказами, не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, та не спростовують мотивованих висновків суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 05 лютого 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: