Справа № 359/9422/13-ц Головуючий у І інстанції Мельник О.О.
Провадження № 22-ц/780/14/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 38 27.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

27 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Мирненська сільська рада Бориспільського району Київської області про визнання заповіту від 15 травня 2012 року недійсним, визнання заповіту від 13 грудня 2010 року чинним,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати заповіт, складений заповідачем ОСОБА_4 від 15 травня 2012 року на користь ОСОБА_2 недійсним та визнати чинним заповіт, складений заповідачем ОСОБА_4 від 13 грудня 2010 року на його користь.

Посилався на те, що 13.12.2010р. на ім»я позивача остання склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Після смерті спадкодавця під час прийняття спадщини позивач дізнався, що 15.05.2012р. ОСОБА_4 склала ще один заповіт на ім»я відповідачки ОСОБА_2

Вказував, що починаючи з березня 2011 р. остання перебувала під опікою стаціонарного відділення Бориспільського районного територіального центру соціального обслуговування, де він разом з членами своєї сім»ї її навідував. В свою чергу, відповідачка лише 1 раз, тимчасово, з 10.05.2012р. по 30.05.2012р. брала ОСОБА_4 до себе, на своє утримання, і до цього померлу ніколи не відвідувала. Саме, в цей час і був оформлений заповіт від імені тітки на ім.»я відповідачки.

Зазначав, що стан здоров»я померлої був не стійким, вона поводила себе не адекватно, а тому, на його думку, при підписанні 15 травня 2012 року заповіту, вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Похованням ОСОБА_4 займався виключено позивач.

Дані обставини підтверджуються як висновком проведеної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи, так і даними книги передачі чергувань медичних працівників, де щоденно фіксувався стан здоров»я ОСОБА_4, а також показами працівників даного закладу.

Посилаючись на положення ст.ст.202,203,215,225, ч.4 ст.1254, ч.2 ст.1257 ЦК України, просив визнати заповіт від 15.05.2012р., складений на ім»я відповідача ОСОБА_2 недійсним та відновити чинність попереднього заповіту, складеного ОСОБА_4 на ім»я позивача.

Рішенням Борспільського міськрайонного суду від 30 травня 2014 року позов задоволено частково. Визнано заповіт на все майно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.05.2012року, посвідчений секретарем Мирненської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 63 - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 229 грн. 40 коп. судових витрат.

В частині вимог щодо відновлення дії попередньо укладеного заповіту від 13 грудня 2010 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи та порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.1233,1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

За змістом ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов»язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.1254 ЦК України якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків встановлених ст.ст.225 та 231 ЦК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна тітка позивача - ОСОБА_4 Відповідачка по справі є племінницею померлої.

Сторони по справі, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, у встановленому законом порядку, звернувшись до нотаріуса з відповідними заявами (а.с.17, 17 зв).

13.12.2010р. ОСОБА_4 був складений заповіт, що посвідчений секретарем Мирненської сільської ради Шилофост К.В. та зареєстрований в реєстрі за № 140, яким вона все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті заповіла позивачу - ОСОБА_3 (а.с.6).

З 22.03.2011р. по день смерті ОСОБА_4 перебувала на державному забезпеченні та на постійному місці проживання в стаціонарному відділенні Бориспільського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) в с.Ревне Бориспільського району Київської області по вул.Радянській 18.

На підставі заяви ОСОБА_2 та заяви за підписом самої ОСОБА_4, наказом директора територіального центру № 28-п від 10.05.2012р. ОСОБА_4 було тимчасово знято з повного державного забезпечення, з 10.05.2012р., в зв»язку з виїздом на канікули до родичів - до відповідачки ОСОБА_2

Наказом директора територіального центру № 20-п від 30.05.2012р. ОСОБА_4 зараховано на повне державне забезпечення в зв»язку з поверненням з канікул до стаціонарного відділення.

15.05.2012р. ОСОБА_4 був складений заповіт, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Мирненської сільської ради Бориспільського району Київської області Щербиною Н.О. та зареєстрований в реєстрі за № 63, за яким одержувачем всього належного ОСОБА_4 майна є відповідачка по справі - ОСОБА_2 (а.с.77).

З акту посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 29-ц від 28.02.2014р., складеного комісією експертів відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об»єднання» видно, що ОСОБА_4 за життя, в т.ч. і під час складання даного заповіту, за своїм психічним станом не могла розуміти характер та значення своїх дій, а також керувати ними (а.с.71-72).

Згідно записів Книги передачі чергувань медичних працівників у ОСОБА_4 з квітня 2011 року і до моменту смерті переважно у нічний час, відмічалися стани збудження з розладами сприйняття, дезорієнтацією. У останньої мали місце різки зміни настрою, порушення сну, безпричинна роздратованість, прояви страху за своє життя, боялася бути на самоті, скаржилась на голоси, які її гукають ( а.с.31-53).

З пояснень свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні вбачається, що вона працює завідуючою стаціонарного відділення Бориспільського районного територіального центру соціального обслуговування. Померла ОСОБА_4 знаходилась в центрі на державному забезпеченні з 21.03.2011р. по день смерті, про що є відповідні відмітки у внутрішньому журналі, де фіксувався стан здоров»я осіб, що знаходились під опікою закладу та проводився облік відвідувачів таких осіб та відповідно дати відвідувань, в т.ч. зазначався період часу, на якій родичі підопічних тимчасово забирали їх до себе на свята. Вона неодноразово особисто бачила як до ОСОБА_4 приїздив позивач із своєю матір»ю та забирали ОСОБА_4 до себе на свята і приблизно через 1 місяць привозили назад. Відповідачку вона бачила лише один раз - 3.10.2013р., вже після смерті ОСОБА_4 Поховання останньої проводив позивач. Однак, вона телефонувала відповідачці з приводу поховання, в свою чергу остання не приїхала. Телефон вона дізнавалась у секретаря сільради. Згідно записів Книги передачі чергувань медичних працівників, 10.05.2012р. відповідачка забирала ОСОБА_4 до себе, а 31.05.2012р. привезла назад до центру. ОСОБА_4 не створювала загрози для оточуючих, однак прояви неадекватної поведінки у неї були: вночі у своїй кімнаті вона світло не виключала, боялась, що її вб»ють, після приїзду від відповідачки казала, що її там вбивали, неодноразово залишали їжу своїй матері, яка, за її словами, чекала її в кімнаті.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що працює діловодом стаціонарного відділення Бориспільського районного територіального центру соціального обслуговування. З березня 2011р. ОСОБА_4 знаходилась під опікою центру. З 01.01.2012р. ОСОБА_4 почувала себе погано, були присутні прояви неадекватної поведінки, страх залишитись однією в кімнаті, боялась за своє життя. В травні 2012р. відповідачка забирала ОСОБА_4 до себе, і привезла 31.05.2012р. ОСОБА_4 погоджувалась їхати до відповідачки, однак, враховуючи особливості її поведінки, могла поїхати до будь-якої людини. Після приїзду від ОСОБА_2 спостерігалися прояви страху, вона чогось боялася, казала, що більше до родичів не поїде. Похованням ОСОБА_4 займався позивач.

Свідок ОСОБА_10 в суді показала, що працює старшою медичною сестрою стаціонарного відділення Бориспільського районного територіального центру соціального обслуговування. До її посадових обов»язків входить перевіряти стан здоров»я підопічних, вести Журнал про стан їх здоров»я. Станом на 31.05.2012р. ОСОБА_4 почувала себе погано, була налякана, казала, що її «запхали в машину», щоб сюди привезти, була дратівливою, у неї мало місце порушення сну, їй здавалось, що її хтось гукає, вона то плакала, то сміялась.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що є знайомою відповідачки ОСОБА_2 Зі слів самої відповідачки, вона дізналась, що ОСОБА_4 написала на ім»я ОСОБА_2 заповіт. Вона (свідок) бачила ОСОБА_4 в 2010-2011р.р. декілька разів у відповідачки.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що є чоловіком відповідачки по справі. У ОСОБА_4 вони з жінкою були в її день народження ІНФОРМАЦІЯ_3.; 10 травня 2012 року вони забирали ОСОБА_4 до себе, 15.05.2012р. вони поїхали і склали в сільраді заповіт на ім.»я дружини. 30.05.2012р. вони привезли ОСОБА_4 до Центру.

18 серпня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Київської області було задоволено клопотання ОСОБА_2 та призначено по справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, яка була доручена експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи (Київ, вул..Фрунзе,103-а) (а.с.154-155).

19 вересня 2014 року від центру судово-психіатричної експертизи на ім»я суду надійшло клопотання про допит свідків - медпрацівників стаціонарного відділення Бориспільського ТЦСО щодо поведінки, психічного стану ОСОБА_4 станом на травень 2012 року, а саме на час підписання заповіту ( особливості орієнтації в місці перебування, в часі, власній особистості; особливості спілкування з оточуючими, особливості поведінки відповідно до зовнішніх обставин :адекватність-неадекватність).

24 листопада 2014 року свідків було допитано. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2014 року матеріали справи з технічним записом допиту свідків згідно клопотання експертів направлено для продовження проведення судово-психіатричної експертизи.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 102 від 11 лютого 2015 року експертами, у складі директора КМЦСПЕ Опейди С.В. (лікар, судово-психіатричний експерт вищого кваліфікаційного класу, експертний стаж 25 років; експерта Подкаменного В.В.(лікар, судово-психіатричний експерт вищого кваліфікаційного класу, експертний стаж 24 роки; експерта Мирошниченко О.О.(лікар, судово-психіатричний експерт вищого кваліфікаційного класу, експертний стаж 18 років) на час складання заповіту 15 травня 2012 року ОСОБА_4 страждала на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу з психоорганічним та параноїчним синдромами ( F 07,9 та F 06.2- згідно з МКХ-10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с.204-211 зв).

Задовольняючи вимоги позивача щодо визнання недійсним заповіту від 15 травня 2012 року, суд виходив з того, що померла ОСОБА_4 в момент складання оспорюваного заповіту за своїм психічним станом не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині позову.

Даний висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Посилання апелянта на те, що висновки експертизи базуються на неповно з»ясованих обставинах справи, зокрема, що допитані, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції, свідки не є медичними працівниками -фахівцями в галузі психіатрії, а записи в книзі передачі чергувань медичних працівників Стаціонарного відділення Бориспільського районного територіального центру соціального обслуговування, є суб»єктивна реакція стомлених цілодобовим чергуванням людей, для яких все, що додає їм клопоту - є неадекватність, на думку колегії не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Як встановлено з матеріалів справи, працівниками соціального закладу, в якому з березня 2011 року перебувала ОСОБА_4, щоденно, починаючи з вказаного часу, фіксувався стан здоров»я та поведінка останньої; свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_11, будучи співробітниками Центру, тривалий час перебували з ОСОБА_4 в тісному контакті та наглядали за нею в місці її постійного проживання; їх покази не суперечать вказаним у журналі відомостям про стан здоров»я ОСОБА_4, є аналогічними та послідовними, підстави сумніватись в достовірності та правдивості їх пояснень відсутні.

Сукупність зібраних по справі доказів та висновки експертів Київського міського центру судово-психіатричної експертизи свідчать про те, що померла ОСОБА_4 станом на момент складання оспорюваного заповіту ( 15травень 2012 року) за своїм психічним станом не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 4 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що апелянтами на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог позивача в розумінні положень ст. ст.57- 60 ЦПК України належних та допустимих доказів не надано.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення в частині апеляційного оскарження відповідає вимогам закону, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, предметом дослідження при апеляційному розгляді не було.

Керуючись ст..ст.307,308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: