Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 5 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, зазначаючи, що 25 січня 2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір за № DN10GA00000163 на суму 39 тис. доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язань того ж дня між вони уклали договір іпотеки № DN10GA00000163, згідно із умовами якого вона передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Посилалася на те, що вона належним чином виконувала умови кредитного договору.

Проте ПАТ «КБ «Приватбанк» порушувало свої зобов'язання та неправильно нараховувало відсоткові ставки та інші платежі.

Крім того, укладений кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: принципу рівності сторін, загальним засадам - справедливості, добросовісності та розумності.

Також, відповідно до висновку експертного дослідження № 27/36 від 20 березня 2014 року було виявлено чисельні порушення з боку відповідача, а саме: при укладенні кредитного договору від 25 січня 2008 року № DN10GA00000163 ним не були проведені розрахунки сукупної вартості кредиту, реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати кредитний договір № DN10GA00000163 від 25 січня 2008 року недійсним у частині п.3.3. щодо річної бази нарахування процентів 360 календарних днів у році; у частині п.2.2.5. щодо права банку в односторонньому порядку списувати кошти з будь-яких рахунків позичальника; в частині п.2.2.9. щодо накладання на позичальника додаткових грошових зобов'язань; в частині п.2.3.14. щодо самостійного вибору банком способу інформування позичальника; в частині п.3.2. щодо визначення порядку направлення грошових коштів, сплачених на погашення кредиту; в частині п.2.3.1. щодо права банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом з 10 січня 2009 року; в частині п.2.3.9. щодо права банка доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованість позичальника за договором, а також про наявність (відсутність) і стан майна, переданого в забезпечення виконання зобов'язань; в частині п.6.4. щодо додаткових штрафних санкцій; в частині п.8.4 щодо додаткових штрафних санкцій; визнати кредитний договір № DN10GA00000163 недійсним у цілому; визнати недійсним договір іпотеки від 25 січня 2008 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 5 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 квітня 2015 року, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє через ОСОБА_2, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд, із висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керуючись загальними засадами та положеннями цивільного законодавства, зокрема ст. 6, 203, 215 ЦК України, а також ст.ст. 626-629, 1054, 1055 ЦК України, на підставі належних та допустимих доказів, правильно виходив із того, що сторони досягли згоди зі всіх істотних умов договору.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи заявника зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель