Номер провадження: 22-ц/785/375/15
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І. В.
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Заїкіна А.П., Кононенко Н.А.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

19.06.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, що підтверджується копією рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 листопада 2013 року, справа № 499/998/13-ц та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Однак, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд вона не може, оскільки в належному їй житловому будинку зареєстрований відповідач - співмешканець колишньої власниці нерухомого майна ОСОБА_5 Відповідач з травня 2013 року в будинку не проживає, його особистого майна в ньому не має. Це підтверджується довідкою виконкому Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області від 14.05.2014 року та актом обстеження матеріально-побутових умов, складеним 13.05.2014 року. Права членів сім'ї колишнього власника є похідними від прав власника, тобто з припиненням для власника права власності на жиле приміщення, члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржує представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст.308ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги у відповідності до вимог ст.ст.316,386,391 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, внаслідок припинення права власності на житловий будинок з господарськими спорудами під АДРЕСА_1 колишнього власника ОСОБА_5, після її смерті втратив право користування даним житловим приміщенням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р." Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та №11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 листопада 2013 року, справа № 499/998/13-ц, позивачка ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, який вона успадкувала після смерті своєї сестри ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 січня 2014 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18.

З матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами, що за життя попереднього власника житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_5, в якості члена сім;ї останньої, вселився та був зареєстрований з 18 грудня 2001 року відповідач ОСОБА_3, який проживав у спірному будинку до травня 2013 року.

ОСОБА_3 вселився до житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, як член сім;ї колишнього власника ОСОБА_5.

Між новим власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сімейні стосунки відсутні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь- яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За змістом правових норм, які регулюють обсяг житлових прав члена сім;ї колишнього власника, випливає, що право члена сім;ї власника будинку(квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3, внаслідок припинення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 колишнього власника ОСОБА_5, після її смерті втратив право користування даним житловим приміщенням.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_3 на підставі ст.ст.64,65 ЖК України набув право користування житловим приміщенням, колегія суддів не приймає до уваги оскільки виникнення права членів сім;ї власника будинку ( квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а тому припинення права власності особи на цей будинок припиняє право членів її сім;ї на користування цим будинком. Отже, права членів сім;ї власника на об;єкт власності є похідним від прав самого власника.

В апеляційній скарзі вказується на те, що суд помилково задовольнив позовні вимоги виходячи зі ст.405 ЦК України. Колегія суддів дані доводи не приймає до уваги з огляду на те, що позовні вимоги позивача заявлені на підставі ст.391 ЦК України, при прийнятті рішення суд першої інстанції також виходив з вимог ст.391 ЦК України про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішенння справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Л.І. Доценко

Судді А.П. Заїкін

Н.А.Кононенко

Суддя: