Справа №587/405/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Степаненко О. А.
Номер провадження 22-ц/788/959/15 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Ільченко О. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона 14 липня 2014 року, з метою отримання у позику грошей у сумі 5000 грн., уклала з відповідачем ТОВ «Гранфінресурс» договір №229403 та сплатила перший внесок у розмірі 325 грн. Однак, позики вона так і не отримала. Після звернення до фахівців права, вона дізналась, що з нею укладений не договір позики, а договір адміністрування послуг відповідно якого, вона стала учасником програми діяльності «Альянс Україна» згідно якої вона має право брати участь у розподілі якогось грошового фонду, за умови якщо буде сплачувати щомісячно визначену їй суму.

Доводила, що з її боку була присутня помилка щодо природи правочину при укладенні оспорюваного договору. Крім того, вказувала, що положення оспорюваного договору містить ознаки нечесної підприємницької практики, діяльність ТОВ «Гранфінресурс» фактично є діяльністю з надання фінансових послуг, оскільки має характерні для таких послуг ознаки, але здійснюється відповідачем без відповідної ліцензії. Вважала, що вона вчинила правочин під впливом обману з боку відповідача, який замовчував існування обставин, які могли перешкодити укладенню договору, зокрема, відсутність у відповідача права (ліцензії) на укладення подібних договорів.

Посилаючись на такі обставини, просила визнати договір №229403 від 14 липня 2014 року недійсним та стягнути з відповідача на її користь сплачені нею 325 грн.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 06 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що судом безпідставно не застосовано до спірних правовідносин вимоги ч. 1 ст. 227 ЦК України, так як діяльність відповідача фактично пов'язана з наданням фінансових послуг, яка ним здійснюється без відповідної ліцензії. Зазначає, що ТОВ « Гранфінресурс » на підставі укладеного спірного договору зобов'язалось надати право на отримання грошових коштів, проте вона не розуміла, що стала учасником реєстру, який сформовано за рахунок інших споживачів, які уклали такі ж договори, що є достатньою ознакою нечесної підприємницької діяльності. Посилається також на те, що позики вона не отримала, а лише сплатила власні кошти, умови договору передбачають сплату комісій та інших платежів до отримання суми позики та не визначені строки виконання зобов'язання відповідачем.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Суд першої інстанції названих вимог закону дотримався не повністю.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 14 липня 2014 року між позивачем ОСОБА_3 та ТОВ "Гранфінресурс» було укладено договір № 229403 про надання послуг з метою отримання грошової позики в сумі 5000 грн. на умовах діяльності програми "Альянс Україна" ( а.с. 10-13 ).

Згідно з п. 1.1 договору, адміністратор, за згодою учасника, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні дії, спрямовані на отримання грошової суми, у порядку та строки, що містяться в Додатку №2, в тому числі : сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організовувати та проводити заходи по розподілу грошового фонду, надавати учаснику відповідну суму, заявлену для отримання та надавати інші послуги і здійснювати інші правочини погоджені сторонами.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору, учасник в день підписання договору сплачує одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу; своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачує загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми.

Відповідно до ст. 4 договору, його укладено у двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Цей договір не є поворотною фінансовою допомогою. Усі додатки до нього є його невід'ємною частиною. Підписання угоди є свідченням того, що сторони повністю розуміють її значення та умови, правові наслідки, що вона не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, і що договірні умови є обов'язковими для виконання ( а.с. 5 ).

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку №2 до договору, його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми, метою яких є придбання товару або відповідної суми у позику.

Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім (п. 4.1 ст. 4 додатку №2).

Конкретні умови отримання учасником заявленої суми визначені у ст. 5 цього додатку.

Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього (ст. 12 додатку №2).

Учасник підтверджує, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів умови додатку №2 та правові наслідки, що засвідчує своїм підписом ( ст. 13 додатку №2 ).

На виконання умов договору, позивач сплатив одноразовий комісійний внесок в програму «Альянс Україна» у розмірі 325 грн. ( а.с. 14 ).

Із умов договору вбачається, що позивач сплачував зазначені кошти не за сам товар, тобто гроші, які він бажав отримати, а за дозвіл отримати позику. Передбачувана позика сплачується із коштів учасників групи, і ні договір, ні умови програми " Альянс Україна " не передбачають залучення власних коштів ТОВ «Гранфінресурс».

З наведеного слідує, що предметом оспорюваної угоди є надання учаснику програми «Альянс Україна» адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою отримання заявленої до надання грошової суми.

Оплатні послуги адміністратора при виконанні споживачем всіх умов договору забезпечують не можливість, а реальне отримання останнім грошової суми за рахунок фонду реєстру, який формується з чистих внесків його та інших учасників, з наступним повним погашенням цієї суми своїми внесками.

До того ж при невиконанні цього обов'язку, настає відповідальність, передбачена ст. 9 додатку №2.

Таким чином, позивач за оспорюваним договором виявив бажання отримати кошти, добровільно скориставшись наданими йому послугами, і у кінцевому результаті не за рахунок залучення інших споживачів.

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив в тому числі з того, що послуги, які надає ТОВ « Гранфінресурс » відносяться до господарських комерційних послуг, пов'язаних із контролем та посередництвом між учасниками програми « Альянс Україна », така форма адміністрування, не підпадає під дію Закону України « Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг » та не підлягає ліцензуванню.

Проте, погодитися з такими висновками суду неможливо з наступних підстав.

Пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг.

Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Пунктом 4 частини 1 ст. 34 даного Закону передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліценції (ч. 2 ст. 34 вказаного Закону).

Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року, який введено в дію 09 січня 2012 року, фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що після 09 січня 2013 року необхідною умовою для укладення спірного договору з позивачем відповідачу необхідно було отримати у встановленому законом порядку відповідну ліцензію.

За програмою «Альянс Україна» виконання послуг відповідачем полягає в тому, що учасник сплачує передбачені договором кошти, а відповідач формує реєстри учасників, в яких накопичуються кошти цих учасників за рахунок чистих внесків, після чого учасником подається заява на участь в заході по розподілу грошового фонду, потім здійснюється сам захід по розподілу грошового фонду об'єднання учасників, за результатами якого надається дозвіл, тобто право на отримання грошових коштів, якщо їх достатньо у цьому фонді. Право на отримання коштів надається в такому порядку: перевагу має той з учасників, який надіслав заяву, яка містить найбільшу кількість сплачених загальних платежів.

При цьому, отримання учасником обумовленої договором суми відбувається у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Передбачається, що за умовами договору, гроші мають отримати усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш "активними", за умови виконання ними умов договору.

Отже, зі змісту умов спірного договору вбачається, що відповідачем надаються громадянам грошові суми у позику на умовах відповідної програми «Альянс Україна», за якою такі позики надаються за рахунок внесків, які періодично вносяться іншими громадянами - учасниками цієї програми разом з платою за послуги в порядку, визначеному укладеним договором про отримання грошової суми.

Така діяльність відповідача має всі ознаки фінансової послуги, визначені п. 5 ч.1 ст. 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", оскільки при її проведенні здійснюються операції з фінансовими активами (грошовими коштами) в інтересах учасників, за рахунок цих осіб кошти надаються за рахунок чистих внесків, сплачених учасниками, з метою отримання прибутку (за надання послуг встановлюється плата).

ТОВ «Гранфінресурс» передбаченої законодавством ліцензії на час укладення вказаного договору не мало.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що діяльність ТОВ «Гранфінресурс» не підлягає ліцензуванню є помилковими та не узгоджені з положенням Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

З викладеного слідує, що вчинення оспорюваного правочину без відповідного дозволу (ліцензії) в силу ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 215, ст. 227 ЦК України, є підставою для визнання договору недійсним (визнання договору недійсним тягне за собою недійсність і додатків до нього).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав порушення норм матеріального та процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, визнання недійсним договору №229403 від 14 липня 2014 року та стягнення з ТОВ «Гранфінресурс» на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 325 грн.

Згідно до ч.ч. 1, 3 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 243,60 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та на користь позивача за розгляд справи в суді апеляційної інстанції судовий збір в сумі 121,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсним договір №229403 від 14 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 325 грн. та 121,80 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -