Номер провадження: 22-ц/785/1334/15
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Кравець Ю.І.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

12.08.2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь вартість майна, а саме будівельних матеріалів та робіт в розмірі 591 892,0 грн., витрачених на будівництво та реконструкцію будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, під час шлюбу.

Свої вимоги мотивував тим, що з вересня 1994 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, які офіційно зареєстровані 23.09.1995 року, на теперішній час шлюб розірвано. За період сумісного життя був придбаний будинок за зазначеною адресою, вони разом його добудували та реконструювали, внаслідок чого його вартість значно збільшилася, але відповідачка навмисно не здає його до експлуатації з метою позбавлення його будь - яких прав на таке майно.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21.06.2013 року задоволено позов ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість майна, а саме будівельних матеріалів в сумі 591892,00 грн., що знаходяться в АДРЕСА_1 та судові витрати.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив з факту здійснення будівництва під час шлюбу, права сторони на отримання компенсації вартості понесених затрат, проте помилково при обчисленні вартості затрат використав вартість спірного будинку.

Так, встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.1995 року 24.11.2011 року.

05.07.1995 року ОСОБА_4 купила житловий будинок АДРЕСА_1, житловою площею 41,2 кв.м., без надвірних споруд, що вбачається з договору купівлі - продажу, посвідченого нотаріально (а.с.11-12,т.1).

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 набула у власність земельну ділянку площею 0,1028 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1, про що видано державний акт на право приватної власності на землю від 10.07.2000 року серії Ш-ОД № 016433.

Вбачається з матеріалів справи, що технічний стан спірного будинку на час виникнення спору істотно змінився, загальна площа збільшена до 269 кв.м., житлова площа збільшена до 88,1 кв.м., добудовані надвірні господарські споруди: вбиральня літ."Б", площею 2,3 кв.м., літня кухня літ."В", площею 35,2 кв.м., гараж літ."Г", площею 53,6 кв.м.м, але будинок у такому стані до експлуатації не зданий. Декларація про готовність об'єкта до експлуатації була скасована за заявою ОСОБА_2

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилалася на покупку будинку у добудованому стані, визнаючи факт незначних робіт під час шлюбу, проте належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин не надала, і такі доводи спростовуються договором купівлі - продажу, посвідченим нотаріально.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи Одеського НДІСЕ від 09.09.2014 року визначено, що за час перебування сторін у шлюбі були виконані роботи по реконструкції будинку та добудові надвірних споруд вартістю 272686 грн. (а.с.33-38,т.2).

Не приймаються до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що доказом будівництва будинку у теперішньому стані слід вважати акт прийняття майна до експлуатації, а також проект забудови, оскільки останні про такі обставини не свідчать.

Так, акт прийняття майна до експлуатації датований 03.01.1990 року, уявляє собою типовий документ, за яким житлова площа будинку відповідає договору купівлі - продажу станом на 1995 рік, а про наявність господарської споруди літньої кухні надруковано, в той час як про всі фактично наявні споруди зазначено рукописним текстом, тому однозначно встановити про її наявність як такої неможливо. У будь-якому випадку перевага надається відомостям офіційного документа - договору купівлі-продажу станом на 1995 рік, який не містить відомостей про наявність в будинку господарських споруд, які якщо і могли бути в 1990 році, але могли бути і знищеними з часом.

Будівельний паспорт не є документом, який визначає кінцевий статус об'єкта будівництва, а є лише проектом, тому також однозначно свідчити про фактичний стан речей не може.

За відомостями інвентаризації станом на 24.06.2004 рік (а.с.13-14,т.1) споруди у вигляді гаражу "Г", вбиральні "Б", літньої кухні "В" є самовільно побудованими, відтак в такому вигляді та обсязі не могли існувати під час прийняття будинку до експлуатації в 1990 році, оскільки були б включені до нього, та не мали б статус самочинних пізніше, що спростовує доводи скарги ОСОБА_2

Фотографії об'єкта до покупки будинку та відповідний висновок фахівця кафедри ботаніки про вік голубих ялин викладені обставини не спростовують, тому до уваги не приймаються.

Таким чином, встановленим слід вважати здійснення будівництва сторонами під час перебування у шлюбі, несення ними спільно затрат, і оскільки через не здачу будинку до експлуатації ОСОБА_5 позбавляється можливості набуття прав на майно, яке істотно збільшилося у своїй вартості за час перебування у шлюбі, він має право на компенсацію затрат, витрачених на його будівництво.

Відповідно до ч.1 статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.1,2 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст.61 СК об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, але помилково виходив з вартості будинку після добудови та реконструкції, яка складала 1183784,00 грн., оскільки предметом спору не є стягнення половини вартості будинку, тому рішення суду в частині розміру компенсації підлягає зміні.

Крім того, під час вирішення справи у суді, рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.02.2015 року у справі №22-ц/785/1138/15 за ОСОБА_6, донькою ОСОБА_2, визнане право власності на ? частину спірного будинку АДРЕСА_1, що змінює суб'єктний склад власників будинку.

Враховуючи набрання рішенням законної сили та його преюдиційність у вирішенні цього спору, частка, яка може бути стягнута з відповідачки у якості компенсації витрачених коштів на будівництво підлягає зменшенню до ? частини, виходячи з рівності частки співвласників (272686:4=68172).

Відповідно зі зміною суми до стягнення підлягає зміні і розмір судових витрат, який складає 453 гривні, пропорційно до задоволених позовних вимог (68172х3934,70:591892=453).

Керуючись ст.ст.304,п.3ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 червня 2013 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 68172 гривні, судові витрати в розмірі 453 гривні.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: