Справа № 638/3309/15-ц
Провадження № 2/638/3166/15
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2015 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Задорожного М.І.

при секретарі: Ждановій Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання відповідача видати кошти за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, у якому просить зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - «відповідач», «банк») видати готівкою через касу належні позивачеві кошти за договором банківського вкладу у валюті вкладу в розмірі 11 639 доларів США (одинадцять тисяч шістсот тридцять дев'ять доларів 00 центів).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступними обставинами тим, що 7 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 350697/9059/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8-го Березня» на 370 днів в іноземній валюті (далі - «Договір»).

На виконання умов цього Договору позивачем було внесено 11 639 доларів США (одинадцять тисяч шістсот тридцять дев'ять доларів 00 центів). Відповідно до п.1 Договору сторони визначили день повернення Вкладу - 12 березня 2015 року.

Позивач зазначає, що 04 березня 2015 року вона звернулася до відповідача з заявою, у якій просила видати суму вкладу в день закінчення договору - 12 березня 2015 року. Заяву прийнято співробітником відповідача ОСОБА_2 Однак 12 березня 2015 року і в подальшому відповідач відмовився повертати суму вкладу всупереч умовам договору, що і є причиною виникнення спору.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення проти позову, в яких підтверджує факт укладання Договору № 350697/9059/370-14 від 7 березня 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8-го Березня» на 370 днів в іноземній валюті (далі - «Договір») та наявність заборгованості відповідача перед позивачем (що підтверджується наданою відповідачем випискою по особовому рахунку за період з 07.03.2014 року по 10.04.2015 року), однак просить в задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з тим, що позивачем у заяві не було зазначено спосіб повернення вкладу, а тому банк не мав достатніх умов для належного повернення вкладу.

При цьому відповідач посилається на п.6 Договору про банківський вклад, відповідно до якого після закінчення строку, визначеного у п.1 Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки, та на умовах, визначених положеннями п. 5.2 «Основних умов». Згідно п.5.2 Основних умов у випадку закінчення строку розміщення строкового депозиту, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти шляхом видачі готівкою, або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою. Вказану письмову вимогу Вкладник зобов'язаний надати Банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається Банком, а другий - повертається Вкладнику з відміткою Банку про отримання Письмової вимоги. У зазначеній письмовій заяві Вкладник обов'язково зазначає спосіб повернення вкладу: видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок (із вказанням у заяві повних реквізитів рахунку для перерахування).

Відповідно до ч.2 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи.

Суд вважає, що матеріалів справи достатньо для прийняття рішення, тому неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судовим розглядом встановлено, що 07 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення № 4 Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Тесленко Романа Олександровича на підставі Положення про відділення Банку та Довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. 28.08.2013 р., зареєстрованої в реєстрі за № 3613, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з іншої сторони, укладено Договір-заяву № 350697/9059/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8-го Березня» на 370 днів в іноземній валюті (далі - «Договір»).

Відповідно до п.1 Договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок на строк з 07 березня 2014 року по 12 березня 2015 року. Вкладник має право неодноразово поповнювати вклад протягом всього строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, за згодою банку, у порядку та на умовах, передбачених п.п. 3.1.-3.4. Основних умов. Згідно п.6 Договору після закінчення строку, визначеного у п.1 Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки, та на умовах, визначених положеннями п. 5.2 «Основних умов».

На виконання умов цього Договору позивачем було внесено 11 639 доларів США (одинадцять тисяч шістсот тридцять дев'ять доларів 00 центів). Відповідно до п.1 Договору сторони визначили день повернення Вкладу - 12 березня 2015 року.

04 березня 2015 року позивач звернулася до відповідача з заявою, у якій просила видати суму вкладу в день закінчення договору - 12 березня 2015 року. Заяву прийнято співробітником відповідача ОСОБА_2 Однак 12 березня 2015 року і в подальшому Банк не виконує вимогу про повернення суми вкладу.

Відповідно до ст.1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 ЦК Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Сторони у п.1 Договору банківського вкладу передбачили строк виконання Банком своїх зобов'язань по поверненню грошових коштів - 12 березня 2015 року.

Таким чином, строк виконання зобов'язання є таким, що настав.

Позивач заздалегідь - 04 березня 2015 року, - повідомила Банк про небажання продовжувати дію Договору та просила видати суму вкладу в день закінчення договору - 12 березня 2015 року. Заяву прийнято співробітником відповідача ОСОБА_2

Суд зазначає, що відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У той же час, як підтверджується матеріалами справи, Банк свого зобов'язання з повернення суми вкладу не виконав ні 12 березня 2015 року ні до цього часу.

Заперечення відповідача проти позовних вимог є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав. Так, відсутність у заяві про повернення вкладу (яка, згідно пояснень відповідача, роздруковувалася працівником банку за стандартною формою) способу такого повернення (готівкою чи шляхом перерахування на інший рахунок) не є правовою підставою для невиконання відповідачем обов'язку щодо повернення грошових коштів. Суд вважає, що відсутність реквізитів для перерахування на інший рахунок позивача вказує на бажання вкладника отримати кошти готівкою через касу банку. У випадку наявності сумнівів у способі повернення вкладу Банк не позбавлений можливості з'ясувати дане питання у вкладника.

Посилання відповідача на постанови Правління Національного банку України від 01 грудня 2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» та № 160 від 03 березня 2015 року, відповідно до яких банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті в межах 15000 гривень на добу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ є необґрунтованими, оскільки постанови правління Національного банку України є підзаконними нормативно-правовими актами, що приймаються на виконання положень законів, тобто вони не повинні їм суперечити, оскільки закони мають більшу юридичну силу, вказані відповідачем акти суперечать ст.41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору, а тому не підлягають застосуванню. До того ж, нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст.4 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що знаходяться на рахунку позивача. Невиконанням обов'язку щодо повернення позивачу належних йому грошових коштів, відповідач порушує право позивача користуватися та розпоряджатися його майном: грошовими коштами в іноземній валюті (доларах США), отриманих як вклад, термін дії якого закінчився 12.03.2015 року.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Приймаючи до уваги те, що строк дії договору банківського вкладу закінчився, а відповідач не повертає суму вкладу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 1-15, 38, 60, 61, 88, 212-215, 223, 224 ЦПК України, ст.ст. 23, 1058, 1059, 1060, 1061, 1062, 1067 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про» про зобов'язання відповідача видати кошти за договором банківського вкладу - задовольнити.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, місто Київ, вулиця Артема, 60, ) видати готівкою через касу належні ОСОБА_1 (61174, АДРЕСА_1) кошти у валюті вкладу в розмірі 11 639 доларів США (одинадцять тисяч шістсот тридцять дев'ять доларів 00 центів).

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя