Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/131/15 Головуючий у 1 інстанції: Решетняк І.В.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М.С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат" та ОСОБА_3 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат", третя особа: ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат", третя особа: ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

В обґрунтування позову зазначав, що наказом № 290-ок від 01.09.2005 року він призначений на посаду начальника охорони сторожової ВАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат".

Наказом № 460-ок від 01.11.2012 року він переведений на посаду начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки.

Наказом № 655-ок від 06.12.2013 року його було звільнено у зв'язку зі скороченням чисельності штату робітників та відмовою від переведення на іншу роботу, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку.

Вважає, що розірвання трудового договору з ним за ініціативою відповідача на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулося при відсутності для того правових підстав та з порушенням законодавчо встановленої процедури вивільнення працівника при скороченні чисельності штатів.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати накази № 671 від 27.08.2013 року, № 678 від 30.08.2013 року та № 655-ок від 06.12.2013 року незаконними та скасувати їх, поновити його на роботі в ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" на посаді начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки, стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення по день поновлення його на роботі та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасувано наказ ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" № 655-ок від 06.12.2013 року "Про особовий склад" про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника охорони сторожової у зв'язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" з 06.12.2013 року.

Стягнуто з ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21 699 грн. 95 коп. за виключенням виплаченої ОСОБА_3 допомоги по безробіттю при наявності документального підтвердження виплати цієї допомоги.

Стягнуто з ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" в доход держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

В апеляційній скарзі ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 21 699 грн. 95 коп. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сум 24 767 грн. 02 коп. та моральну шкоду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, зазначеним вимогам закону ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає.

Задовольняючи позов та поновлюючи ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки ПАТ „Часівоярський вогнетривкий комбінат", суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушена процедура звільнення позивача, якого звільнено під час його перебування у відпустці.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Зазначених вимог при звільненні ОСОБА_3 відповідачем дотримано.

Наказом генерального директора ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" ОСОБА_4 № 678 від 30.08.2013 року у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зменшенням обсягів виробництва, частковою зупинкою вогнетривкого виробництва, а також з метою зниження адміністративних витрат і ефективного використання трудових ресурсів було проведене скорочення в відділі економічної безпеки посади начальника охорони сторожової ОСОБА_3 (а.с.175 т.1).

Згідно з ч.ч. 2,3 ст.64 ГК України, функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, тобто, таке право належить виключно роботодавцю, у зв'язку із чим, обговорення питання про доцільність проведення скорочення чисельності або штату працівників на підприємствах, в установах, організаціях не входить в компетенцію суду.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України, ОСОБА_3 був повідомлений Відповідно до попередження про наступне вивільнення від 30.08.2013 року комісією щодо скорочення чисельності ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" відповідно до ст. 492 КЗпП України та наказу ПАТ "Часівоярскій вогнетривкий комбінат" від 30.08.2013 року № 678 позивача ОСОБА_3 було попереджено про наступне можливе вивільненні по закінченню 2 місяців з моменту вручення цього попередження. З цим попередженням позивач був ознайомлений 30.08.2013 року (а.с.18 т.1)

Згідно з протоколом комісії по скороченню чисельності штату ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" від 30.08.2013 року позивачу були запропоновані всі існуючі вакансії комбінату станом на 30.08.2013 року, а саме: в відділі економічної безпеки - сторож (на час соціальної відпустки за доглядом за дитиною до 3-х років ОСОБА_6), сторож (на час соціальної відпустки за доглядом за дитиною до 3-х років ОСОБА_7). сторож (постійно): повар столової № 7 (на час виконання ОСОБА_8 обов'язків керуючої), повар кафетерію (на час виконання ОСОБА_9 обов'язків кондитера), слюсар по ремонту рухомого состава (на час ремонту думпкарів), електромонтер по ремонту та обслуговуванню електрообладнання. Від запропонованих вакансій ОСОБА_3 станом на 30.08.2013 року відмовився (а.с.176-177 т.1).

28.11.2013 року позивач звернувся до генерального директора ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" ОСОБА_4 з заявою про скасування наказу № 639-ок від 28.11.2013 року про звільнення на підставі ст. 40 ч.І КЗпП України та надання 8 календарних днів невикористаної відпустки, починаючи з 28.11.2013 року, з посиланням на ч.1 ст.3 Закону України „Про відпустки"(а.с.11 т.1).

У зв'язку з поданням заяви начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки ОСОБА_5 про надання невикористованої щорічної відпустки в кількості 8 календарних днів дія наказу № 639-ок від 28.11.2013 року "Про особистий склад" про звільнення ОСОБА_3 28.11.2013 року у зв'язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України наказом генерального директора ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" ОСОБА_4 № 641- ок від 28.11.2013 року була скасована (а.с.186 т.1). ОСОБА_3 була надана щорічна відпустка пропорційно відпрацьованому часу за період з 1.09.2013 року по 28.11.2013 року в кількості 8 календарних днів з 29.11.2013 року з наступним звільненням за скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.І ст.40 КЗпП України. Про надання відпустки в кількості 8 календарних днів з 29.11.2013 року по 06.12.2013 року листом генерального директора ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" ОСОБА_4 від 17.12.2013 року (а.с.10 т.1) позивач був повідомлений.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України „Про відпустки", за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Умови за яких надається відпустка, ОСОБА_3 були відомі, що це не щорічна, а невикористана відпустка перед звільненням та обумовлений раніше його день звільнення 28 листопада 2013 року, в зв'язку з використанням ним права на відпустку, фактично перенесений на останній день відпустки.

Отже, виданий наказ № 655-ок від 06.12.2013 року „Про особовий склад" про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника охорони сторожової у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України не суперечить ч.3 ст.40 КЗпП України, на що посилався місцевий суд вирішуючи даний спір та скасований ним безпідставно.

Оскільки при звільненні ОСОБА_3 були дотримані вимоги трудового законодавства, то підстави для його поновлення були відсутні. Відповідно відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що порушення відповідачем законодавства полягало в тому, що він мав запропонувати позивачу всі наявні вакантні посади в тому числі і тимчасово вакантні, а останній мав розглянути ці пропозиції і визначитись на яку він міг би претендувати, є формальними оскільки ніяким чином не могли вплинути на його звільнення, враховуючи те, що позивачу пропонувалися посади, які були вакантні на час його звільнення, посади на які позивач претендує не були вільні під час його звільнення, а посада начальника технічного відділу не пропонувалась позивачу, оскільки не відповідала рівню кваліфікації та спеціальності позивача.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача, щодо не врахування відповідачем при його звільненні його переважного права на залишенні на роботі, оскільки згідно ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Отже, вказаною нормою врегульований випадок "скорочення чисельності чи штату", без скорочення посади та/або робочого місця, як таких. На випадки, коли скорочується і штат, і посада (робоче місце), вказана норма не поширюється, оскільки неможливо порівняти "кваліфікацію і продуктивність праці"робітників, що займають різні посади та відповідно виконують різний обсяг роботи.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині оскарженій відповідачем з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у визнанні незаконним та скасуванні наказу № 655-ок від 06.12.2013 року „Про особовий склад" про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника охорони сторожової у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України в поновленні його на роботі, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу і судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307,309,313,314,316, ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат" задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року в цій справі скасувати, та ухвалити нове рішення наступного змісту:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ „Часовоярський вогнетривкий комбінат, трет"я особа ОСОБА_4 про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

В частині відмови в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: