Справа № 521/4802/14-ц
№пр.2/521/669/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Буран О. М.

при секретарі Янкул Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення договорів поруки, суд

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просить стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 24 травня 2007 року в сумі 54 377,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2014 року становить 554 457,93 гривень та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654,00 гривень..

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач, посилається на те, що між 24 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0. Відповідно до умов зазначеного договору, Банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті у сумі 56 200,00 доларів США, а Позичальник зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 травня 2020року, згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,50 % річних. Відповідно до умов Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, повернення суми кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтет них платежів у розмірі 730,00 доларів США в день сплати ануїтет них платежів. В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 24 травня 2007року, було укладено Договір поруки між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 за №116360 від 24 травня 2007 року та Договір поруки між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 за №116384 від 24 травня 2007 року. Проте в порушення прийнятих на себе зобовязань за цим договором, відповідач ОСОБА_1 допустив порушення строків погашення заборгованості, тому відповідачі солідарно повинні відшкодувати банку загальну заборгованість за кредитом, прострочену заборгованість по відсоткам, пеню та штрафи за пропуск платежів по кредитному договору №0 від 24.05.2007року. Станом на 24.03.2014 року сума заборгованості відповідачів склала 54 377,28 доларів США, що за курсом НБУ становить гривневий еквівалент у розмірі 554 457,93 гривень. З метою відновлення свого порушеного права, позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду.

Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» та просить визнати договір поруки № 116360 від 24.05.2007 р., укладений між ОСОБА_2 та АТ «УкрСиббанк» та договір поруки № 116384 від 24.05.2007 р., укладений між ОСОБА_3 та АТ «УкрСиббанк» - припиненими, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Банк не мав права укладати з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 окремо між собою договори поруки, а зобовязані були укласти спільний договір поруки. У договорі про надання споживчого кредиту не вказано, що у забезпечення кредитного договору укладаються договори поруки. Крім того, Банк підвищив процентну ставку за користування кредитними коштами, які були надані за кредитним договором без згоди та повідомлення поручителів. Вказані дії позивача не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують права відповідачів, як споживачів банківських послуг.

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, свої зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 р. були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне Акціонерне Товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного Кодексу України, Закону України «Про акціонерні товариства» та Листом Державного комітету регуляторної політики та підприємництва № 4010 від 10.04.2009 р. дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк».

У судовому засіданні встановлено, що 24 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0. Відповідно до умов зазначеного договору, Банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті у сумі 56 200,00 доларів США, а Позичальник зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 травня 2020року, згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,50 % річних.

Відповідно до умов Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, повернення суми кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтет них платежів у розмірі 730,00 доларів США в день сплати ануїтет них платежів.

Встановлені кредитним договором терміни повернення наданих кредитів та терміни сплати відсотків за кредитами, відповідачем не дотримуються, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність» та умови договору.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 24 травня 2007року, було укладено Договір поруки між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 за №116360 від 24 травня 2007 року та Договір поруки між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 за №116384 від 24 травня 2007 року.

Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 1.4 вищевказаних договорів поруки передбачено, що Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за порушення виконання зобовязань по кредитному договору. Згідно з пунктом 1.3 договорів поруки, Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і Позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязань в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України визначено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до умов розділу 12 кредитного Договору та ч.2 Договору поруки, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмові вимоги за вих. №30-11/9333 від 28.02.2014 року, за вих.. №30-11/9335 від 18.02.2014 року, за №30-11/9334 від 18.02.2014 року із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором №0 від 24.05.2007року. Вимоги, що були пред'явлені до боржника та до поручителів, щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишені без задоволення.

Відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобовязання, а також відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником.

Відповідно до вимог ст.ст. 610 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Таким чином, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобовязань за кредитним договором №0 від 24.05.2007року в частині погашення основного боргу і сплати нарахованих відсотків, пені у встановлені договором строки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору і вимог Цивільного кодексу України. Прийняті на себе зобовязання по договору не були виконані відповідачем. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У порушення умов вищевказаного кредитного договору, а також ст.ст. 509, 1054 ЦК України, відповідач прийнятих на себе кредитних зобовязань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованими по ньому відсотками не виконав. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, боржник, що не повернув вчасно кредитні кошти, зобовязаний сплатити кредитору неустойку.

Пунктом 8.1 Кредитного договору передбачено, що за порушення Відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Позивач має право вимагати від Відповідача додатково сплатити Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

У звязку з тим, що відповідач, ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором №0 від 24.05.2007року, станом на 24.03.2014 року має заборгованість у загальному розмірі 54 377,28 (пятдесят чотири тисячі триста сімдесят сім) доларів США 28 центів, що за курсом НБУ станом на 24.03.2014 року становить 554 457,93 (пятсот пятдесят чотири тисячі чотириста пятдесят сім) гривень 93 копійки, з яких: 43 485,37 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2014 року становить 443 398,58 гривень заборгованість за простроченим кредитом; 9 529,22 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2014 року становить 97 164,69 гривень заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 588,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2014 року становить 5 997,68 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 774,48 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2014 року становить 7 896,98 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст.ст. 1054, 1050 ЦК України у разі невиконання прийнятих на себе зобовязань позичальником банк отримує право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 суд зазначає, що Законом не заборонено укладення кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, тож в цьому випадку поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. За таких обставин, кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору.

Відповідно до ст. згідно із ст. 203 ЦК України вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дані вимоги закону були додержані при укладенні договорів поруки. Крім того, відсутність у кредитному договорі посилання на забезпечення останнього договорами поруки не є підставою для визнання договорі припиненими.

Крім того, листом № 10-1393/0/4-12 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 р. встановлено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим (постанови від 21 травня року 2012: № 6-69цс11, № 6-18св11, № 20цс11, № 88цс11).

Згідно до п. 10.2. кредитного договору відповідно до вимог ст. 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії Кредитного договору Банк згідно до умов п. 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої з наступних обставин: порушення Позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобовязань Позичальника за цим договором).

Отже, Банком було змінено не обсяг відповідальності Позичальника, а розмір процентної ставки, що передбачено умовами кредитного договору.

Пунктом 1.2 договорів поруки передбачено, що Поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору. Пунктом 5.1. договорів поруки зазначено, що уклавши цей договір Поручитель підтверджує, що повністю розуміє всі умови Основного договору та цього Договору, свої права і обовязки за Договором і погоджується з ними.

Згідно з п.1.3 Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобовязаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору, що свідчить про обізнаність Позивача щодо можливості підвищення процентної ставки у разі неналежного виконання Боржником зобовязань за кредитним договором.

Отже, Банк згідно з умовами кредитного договору та договору поруки мав право в односторонньому порядку збільшити процентну ставку за користування кредитом у зв'язку з порушенням Позичальником кредитної дисципліни відповідно до Кредитного договору із змістом якого Позивачі були ознайомлені і розуміли його зміст.

Ст.559 ЦК України пов'язує припинення договору поруки із зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь - яких умов основного зобов'язання забезпеченого порукою.

Таким чином, якщо умовами договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку визначеному кредитним договором в забезпечення якого надана порука, то підстави для її припинення, передбачені ч.1 ст.559 ЦК України, відсутні, тобто, збільшення процентної ставки не змінює викладені у договорі умови, а є реалізацією механізму збільшення плати за кредит на умовах, що погоджені сторонами кредитного договору, та не встановлює нових чи додаткових зобов'язань Позичальника.

Отже, зазначені умови Кредитного договору були відомі Поручителям та вони погодились з ними уклавши договори Поруки, що є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечить законодавству України, та слід вважати що згода на зміну розміру відсоткової ставки за Кредитним договором на підставах та в порядку визначених його умовами була надана Поручителям в момент укладання договору поруки.

Верховний Суд України в постанові від 17 січня 2011 року №3-62г10 «Про стягнення заборгованості за кредитним договором» висловив правову позицію про те, що якщо умовами договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку, визначеному кредитним договором, в забезпечення якого надана порука, то підстави для її припинення, передбачені ч. 1 ст. 559 ЦК України, відсутні.

Крім того, відповідно п. 10 кредитного договору, у разі збільшення розміру процентної ставки за Договором не передбачено обовязку Банку повідомляти Поручителів.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Ст. 530 ЦК України зазначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).У п. 1.2.1, 1.2.2 Кредитного договору строк (термін) виконання основного зобов'язання чітко визначений - 24 травня 2020 року.

За таких обставин АТ "УкрСиббанк" має право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, до 24 листопада 2020 року. Таку вимогу до поручителя банк пред'явив 18 лютого 2014 року, тобто встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк не сплив (постанови від 18 липня 2012 р. № 6-78цс12, від 21 травня 2012 р. № 6-48цс11, від 23 травня 2012 р. № 6-33цс12), отже підстави для припинення договору Поруки, передбачені ч. 1 ст. 559 ЦК України, відсутні.

Тож, жодна з перелічених позивачами обставин не може бути підставою для визнання договорів поруки припиненими.

Крім того, враховуючи, що відповідачі звернулися до суду 22.07.2014 року з вище вказаними вимогами, проте з 2007 по липень 2014 року вони не звертались до суду про захист своїх прав, що відповідно до ст..ст. 257, 267 ЦК України є також підставою для відмови у задоволенні вказаних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другою сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи.

У судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 гривень.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню, так як не одержання прибутку банку від виконання банківських операцій може призвести до порушення фінансового стану установи, а відтак до зменшення надходжень до бюджету в якості платежів та податків, що негативно вплине на можливість кредитування вітчизняного виробника, розвитку ощадної справи, всебічного банківського обслуговування юридичних та фізичних осіб.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 11, 524, 525, 526, 530, 549, 554, 559, 610, 624, 625, 629, 651, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1), ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_2), ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (місцезнаходження: 61050, м. Харків, просп. Московський, буд.60, рахунок № 113 в АТ "УкрСиббанк", м. Харків, МФО 351005, код 09807750) суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0 від 24 травня 2007 року в сумі 54 377,28 (пятдесят чотири тисячі триста сімдесят сім) доларів США 28 центів, що за курсом НБУ станом на 24.03.2014 року становить 554 457,93 (пятсот пятдесят чотири тисячі чотириста пятдесят сім) гривень 93 копійки.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1), ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_2), ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (місцезнаходження: 61050, м. Харків, просп. Московський, буд.60, рахунок № 113 в АТ "УкрСиббанк", м. Харків, МФО 351005, код 09807750) суму судового збору в розмірі 3 654,00 (три тисячі шістсот п*ятдесят) гривень.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення договорів поруки відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції, шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії заочного рішення відповідачем, апеляційної скарги.

Суддя: О.М. Буран