Справа № 454/1583/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

при секретарі Баран О.Я. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» , третя особа начальник ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період перебування у вимушеному прогулі та судових витрат , -,

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» , третя особа начальник ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період перебування у вимушеному прогулі та судових витрат з наступних підстав: позивачка працювала у відповідача на посаді провідного бухгалтера з 20.05.2008 року . На виконання наказу ДП «Львіввугілля « від 28.10.2014 року № 205 «Про мінімізацію витрат Державного підприємства «Львіввугілля»» та у відповідності до наказу ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» від 28.10 2014 року №68 «Про мінімізацію витрат по управлінню» на підприємстві було прийнято рішення, зокрема про скорочення чисельності працівників. Відповідно до повідомлення від 25.02.2015 року позивачку було повідомлено , що її посада провідного бухгалтера скорочується з 01.05.2015 року, а вона підлягає звільненню по п.1 ст. 40 КЗпП України. 20.04.2015 року позивачці було вручено повідомлення про переведення на іншу роботу , а саме запропоновано перевестися з 01.05.2015 року на посаду пробовідбірника 2-го розряду вуглехімічної лабораторії. Від даної роботи позивачка відмовилася , так як запропонована посада вимагає спеціальної освіти , знань , навиків яких вона не мала. Згідно наказу по ВП «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» від 12.05 2015 року № 24-к позивачку було звільнено з роботи по п.1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників з 12 травня 2015 року.

Звільнення із роботи позивач вважає незаконним із наступних підстав:

Відповідно до ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно зі статтею 42 ч.1, 2 Кодексу законів про працю України, при скороченні чисельності штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, в сім»ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві , установі чи організації, а також іншим категоріям працівників.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів « роз»яснино застосування п.1 ст. 40 КЗпП України при розгляді справ пов»язаних з звільненням працівника у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці. Зокрема, розгляддаючи трудові спори суди зобов»язані з»ясувати чи дійсно у власника або уповноваженого ним органу не було можливості перевести працівника за його згодою на міншу роботу на тому ж підприємстві , в установі , організації. При цьому така можливість визначається не тільки наявністю іншої вільної посади , але й можливістю особи обіймати цю посаду за своєю освітою, спеціальністю та досвідом роботи. Крім того , суди зобов»язані з»ясувати , зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці , зокрема скорочення штату , чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників , які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те , що працівник відмовився від переведення на іншу роботу . Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст.49-2 КЗпП України» .

Відповідно до диплому ПВ № 731579 від 10.06.1987 року позивачкою в 1987 році закінчено Львівський політехнічний інститут за спеціальністю економіка та організація промбудматеріалів та присвоєно кваліфікацію інженера-економіста. Відповідно до записів трудової книжки у Відповідача позивачка з травня 2008 року по травень 2015 року ( 7 років) працювала на посаді провідного бухгалтера . Як вбачається з штатного розпису ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів», який діяв на момент проведення заходів по мінімізації витрат, у штаті підприємства (апарат управління) були посади провідного бухгалтера та бухгалтера 1 ї категорії.

Приймаючи рішення про моє вивільнення , Відповідач не виконав приписів ст. 42 КЗпП України, а саме не вивчив та не з»ясував питання існування переважного права на залишенні на роботі серед працівників , які обіймали аналогічні посади на момент вивільнення ; у кого з них більш висока кваліфікація і продуктивність праці. Також відповідачем залишилися не вирішеними похідні від переважних прав ( рівність умов продуктивності праці і кваліфікації) питання, а саме встановлення переваг в залишенні на роботі працівників , які виконували обов»язки бухгалтерів.

В свою чергу слід зазначити , що у випадку позивачки до переваг на залишення на роботі слід віднести те, що : 1) позивачка є самотньою, так як в 2005 році розірвала шлюб, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 05.07.2005 року , видане Залізничним відділом РАЦСу Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 102 . Інших працівників з самостійним заробітком в сім»ї немає ; 2) на утриманні позивачки знаходиться дочка ОСОБА_4»яна, яка навчається на платному навчанні та яка являється інвалідом 3-ї групи з дитинства; 3) у позивачки більший у порівнянні з іншими працівниками , які обіймали посаду бухгалтера стаж роботи на підприємстві.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При врученні повідомлення про звільнення 25.02.2015 року іншої роботи всупереч вимогам даної статті позивачці запропоновано не було. Інша робота була запропонована лише 20.04.2015 року , що являється грубим порушенням процедури вивільнення.

Процедура вивільнення була непрозорою, кулуарною та без участі працівників, які підлягають вивільненню. Комісія , яка була створена відповідно до наказу від 28.10.2014 року № 68 не проводила засідань за участі працівників, які вивільнялися та не оформляли їх протокольно.

Виходячи з цього позивач вважає , що її звільнення з роботи проведено з грубим порушенням законодавства та процедури вивільнення ним встановленої; без врахування вимог ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України. А тому позивачка підлягає поновленню на роботі у ОСОБА_2 підрозділі «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля».

На день пред»явлення позову до суду позивачка перебувала у вимушеному прогулі 31 день , з 13.05.2015 року по 23.06.2015 року. За цей час відповідач зобов»язаний виплатити на її користь 7010 грн. 70 коп.

На підставі наведеного позивачка просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» № 24-к від 12.05.2015 року за яким її було звільнено з займаної посади провідного бухгалтера у зв»язку з скороченням чисельності штату працівників ( п.1 ст.40 КЗпП України). Поновити позивачку на роботі провідного бухгалтера ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» . Стягнути з ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» на користь позивачки середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 13.05.2015 року по день звернення до суду в сумі 7010 грн. 70 коп.. В порядку ст 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні доповнили позовні вимоги в частині стягнення середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу , просили доповнені позовні вимоги задоволити у повному обсязі та вїх обґрунтування зіслалися на обставини викладені в позові. Зокрема просили суд стягнути з ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» на користь позивачки середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 13.05.2015 року по 03.09.2015 року в сумі 17059 грн. 37 коп.

Представник відповідача ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» ОСОБА_6 в судовому засідання проти позову заперечила, просила в позові відмовити , оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, а доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Представник відповідача подала письмове заперечення проти позову, мотивуючи тим, що відповідно до ст.64 Господарського кодексу України надано підприємству право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис. А це означає, що за певних обставин керівник може , а в даному випадку керівник змушений, змінювати чисельність або штат працівників шляхом скорочення.

Тому скорочення штату представляє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Незважаючи на самостійне право керівника ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» самостійно визначати чисельність і штат працівників, процедура скорочення ОСОБА_1 відбулася на підставі п.1 ст . 40 КЗпП України з чіткими вимогами законодавства про працю, зокрема : 1) згідно наказу від 10.02.2015 року № 10-к « Про заходи щодо оптимізації чисельності та майбутнє вивільнення працівників» управлінням було прийнято рішення про скорочення чисельності працівників; 2) на момент проведення процедури скорочення бухгалтерська служба

ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» налічувала три особи - головний бухгалтер , провідний бухгалтер та бухгалтер 1 категорії.

Під час засідання комісії з питань скорочення чисельності було розглянуто дві кандидатури провідний бухгалтер та бухгалтер 1 категорії. Бухгалтер 1 категорії ОСОБА_7 розлучена має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2004 та ІНФОРМАЦІЯ_1 та вважається єдиним працівником і з самостійним заробітком. Провідний бухгалтер позивач ОСОБА_1 , яка має повнолітню доньку , яка навчається за кордоном на платній основі. Тому комісія при обговорюванні кандидатури на скорочення прийшла до висновку, що переважне право залишення на роботі має бухгалтер 1 категорії ОСОБА_7 так, як в інтересах охорони материнства на жінку , яка самостійно виховує двох неповнолітніх дітей встановлені обмеження на звільнення; 3) Беручи до уваги ст.42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. Так як рівень кваліфікації може підтверджуватися документами про освіту слід зазначити, що ОСОБА_1 не має відповідної освіти бухгалтера , так як згідно диплому спеціальність економіка та організація промбудматеріалів. Оскільки на даний час не існує законодавчо визначених критеріїв для оцінки продуктивності праці, тому комісія вважала за доцільне керуватися суб»активною думкою, що склалася про працівника за час їх роботи в управлінні. Заслухавши думку безпосереднього керівника головного бухгалтера , комісія вирішила, що переважне право на залишення на роботі має бухгалтер 1-ї категорії; 4) позивач була попереджена про майбутнє вивільнення не пізніше ніж за 2 місяці, що підтверджується повідомленням; 5) 25.04.2015 року позивачці було запропоновано роботу пробовідбірника вуглехімічної лабораторії від якої позивач відмовилася. В своєму позові позивачка аргументує, що не має відповідної освіти, проте дана спеціальність не потребує спеціальної освіти , а що стосується навиків та знань, проводиться навчання без відриву від виробництва, що підтверджується виробничою характеристикою; 6) в день звільнення позивачу була видана оформлена трудова книжка та проведений повний розрахунок з виплатою вихідної допомоги згідно ст. 44 КЗпП України.

Також представником відповідача було подано в судовому засіданні письмову заяву про застосування позовної давності до позовних вимог , оскільки позивачкою при поданні позову пропущено строк звернення до суду з позовом і не ставилося питання про його поновлення , що є підставою згідно ст. 267 ч.3, 4 ЦК України для відмови в позові.

На підставі вищенаведеного просять в позовних вимогах відмовити повністю.

Третя особа особа начальник ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що всі дії адміністрації підприємства є правомірними, вчинені з дотриманням вимог чинного законодавства, процедура вивільнення працівника була дотримана. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є розлученими, але остання самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, а тому законодавством встановлені обмеження на звільнення її . ОСОБА_1 було запропоновано іншу роботу , яка не вимагає спеціальних знань та особливих вимог до здоров»я, однак вона відразу відмовилася, попри можливість мати іншу роботу на підприємстві, заробітню плату для утримання сім»ї та соціальний захист, що допомогло б позивачці уникнути труднощів в сім»ї.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» , третя особа начальник ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період перебування у вимушеному прогулі та судових витрат слід відмовити з наступних підстав:

Відповідно до ст. 18 КЗпП України вбачається, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст. 19 КЗпП України вбачається, що контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України вбачається, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України вбачається, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України вбачається, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України вбачається, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України вбачається, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ст. 49-4 КЗпП України вбачається, що зайнятість суспільно корисною працею осіб, які припинили трудові відносини з підстав, передбачених цим Кодексом, при неможливості їх самостійного працевлаштування, забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до ст. 105 КЗпП України вбачається, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Відповідно до ст. 232 КЗпП України вбачається, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

Відповідно до ст. 233 КЗпП України вбачається, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України вбачається, що працівники зобов»язані чесно і сумлінно , своєчасно точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу , додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 267 ч.3, 4 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові.

Відповідно до трудової книжки серія АТ-ІV № 6271522 виданої 09.07.1984 року вбачається, що трудова книжка видана ОСОБА_1 та трудовий шлях позивачки.

Відповідно до наказу по ДП «Львіввугілля» № 205 від 28.10.2014 року «Про мінімізацію витрат» вбачається, що у зв»язку з важким фінансовим становищем ДП «Львіввугілля» , значним зменшенням в поточному році державної фінансової підтримки на часткове покриття витрат і собівартості та з метою мінімізації витрат підприємства створено робоча група з мінімізації витрат підприємства, зокрема оптимізації чисельності працівників .

З оглянутого в судовому засіданні наказу по ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» № 68 від 28.10.2014 року вбачається, що на основі наказу по ДП «Львіввугілля» № 205 від 28.10.2014 року «Про мінімізацію витрат» створено робочу групу з мінімізації витрат управління.

З оглянутого в судовому засіданні повідомлення попередження від 25.02.2015 року вбачається, що було попереджено ОСОБА_1 , що посада провідни бухгалтер скорочується з 01.05.2015 року і позивач підлягає звільненню по п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до повідомлення від 20.04.2015 року по ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» позивачці ОСОБА_1 пропонується переведення згідно ст. 49-2 КЗпП України на іншу роботу з 01.05.2015 року за професією пробовідбірник ІІ розряду вуглехімічної лабораторії з тарифною ставкою 12,04 грн/год. Однак позивачка ОСОБА_1 відмовилася і в зв»язку із цим 20.04.2015 року розписалася про відмову.

Відповідно до наказу по ВП «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» від 12.05 2015 року № 24-к позивачку ОСОБА_1 було звільнено з роботи по п.1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників з 12 травня 2015 року.

Відповідно до диплому ПВ № 731579 від 10.06.1987 року вбачається, що позивачкою ОСОБА_1 в 1987 році закінчено Львівський політехнічний інститут за спеціальністю економіка та організація промбудматеріалів та присвоєно кваліфікацію інженера-економіста.

Відповідно до штатних розписів керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців по ВП «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» на 2014 та 2015 роки вбачається відповідні штатні розписи підприємства.

Відповідно до переліку змін до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців по ВП «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» на 2015 роки вбачається , що виводиться з штатного розпису посада провідного бухгалтера .

Відповідно до довідки по ВП «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» від 21.052015 року № 15-2/115 вбачаються дані про середню заробітню плату позивачки ОСОБА_1 на посаді провідного бухгалтера.

Відповідно до порівняльної характеристики заробітних плат по ВП «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» від 13.07.2015 року № 15-2/181 вбачається, що порівняно характеристики заробітних плат на посаді провідного бухгалтера та пробовідбірника вуглехімічної лабораторії.

Відповідно до довідки по ВП «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» від 13.07.2015 року № 15-2/180 вбачаються кваліфікаційні вимоги за професією пробовідбірник , ІНФОРМАЦІЯ_2, одержання професії без відриву від виробництва, ббез вимог до стажу роботи.

Відповідно до письмової заяви представника ВП «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» ОСОБА_6 від 15.07.2015 року про застосування позовної давності до позовних вимог вбачається, що відповідач просить відмовити в позові, оскільки позивачкою при поданні позову пропущено строк звернення до суду з позовом і не ставилося питання про його поновлення , що є підставою згідно ст. 267 ч.3, 4 ЦК України для відмови в позові.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-СГ № 003501 вбачається , що позивачка ОСОБА_1 розірвала шлюб з чоловіком ОСОБА_8 24.03.2005 року № 102 .

Відповідно до рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 березня 2015 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітніх дітей аліменти. В суд з позовом ОСОБА_7 звернулася 28.10.2014 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серія І-СГ № 364607 вбачається, що в ОСОБА_7 на утриманні є дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Відповідно до свідоцтва про народження серія І-СГ № 333760 вбачається, що в ОСОБА_7 на утриманні є син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до листа ВП «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» від 20.03.2015 року № 15-2/73 на ім.»я голови ППО ОСОБА_12 вбачається, що протокол профспілкового комітету № 2 від 26.02.2015 року не може бути взятий до уваги по причині відсутності вказаних працівників членів профспілкового комітету на засіданні , що підтверджується власноручними пояснювальними записками, наданими ними на вимогу начальника Управління . При цьому в протоколі не вказано про проведення голосування та його результати, що ще раз ставить під сумнів об»єктивність проведеного голосування .

Відповідно до протоколу профспілкового комітету №2 від 26.02.2015 року ВП «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» вбачається, що прийнято рішення про відмову в наданні згоди адміністрації Управління на розірвання трудового договору з ОСОБА_1.

Відповідно до довідки ВП «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» від 13.07.2015 року № 15-2/179 вбачається, що за період з 01.11.2014 року по 01.06.2015 року було вивільнено 8 працівників по Управлінню , зокрема і 12.05.2015 року і провідний бухгалтер.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, судом в судовому засіданні не виявлено порушень законодавства про працю при винесенні начальником ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» ОСОБА_3 оскаржуваного наказу про звільнення позивачки ОСОБА_1 з посади, доводи позивачки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Зокрема в судовому засіданні судом встановлено , що 1) згідно наказу від 10.02.2015 року № 10-к « Про заходи щодо оптимізації чисельності та майбутнє вивільнення працівників» управлінням було прийнято рішення про скорочення чисельності працівників; 2) на момент проведення процедури скорочення бухгалтерська служба ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» налічувала три особи - головний бухгалтер , провідний бухгалтер та бухгалтер 1 категорії.

Під час засідання комісії з питань скорочення чисельності було розглянуто дві кандидатури провідний бухгалтер та бухгалтер 1 категорії. Бухгалтер 1 категорії ОСОБА_7 розлучена має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2004 та ІНФОРМАЦІЯ_1 та вважається єдиним працівником і з самостійним заробітком. Провідний бухгалтер позивач ОСОБА_1 , яка має повнолітню доньку , яка навчається за кордоном на платній основі. Тому комісія при обговорюванні кандидатури на скорочення прийшла до висновку, що переважне право залишення на роботі має бухгалтер 1 категорії ОСОБА_7 так, як в інтересах охорони материнства на жінку , яка самостійно виховує двох неповнолітніх дітей встановлені обмеження на звільнення; 3) Беручи до уваги ст.42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. В позивачки та ОСОБА_13 кваліфікація одинакова та продуктивність праці вища в ОСОБА_13; 4) позивач була попереджена про майбутнє вивільнення не пізніше ніж за 2 місяці, що підтверджується повідомленням; 5) 25.04.2015 року позивачці було запропоновано роботу пробовідбірника вуглехімічної лабораторії від якої позивач відмовилася. В своєму позові позивачка аргументує, що не має відповідної освіти, проте дана спеціальність не потребує спеціальної освіти , а що стосується навиків та знань, проводиться навчання без відриву від виробництва, що підтверджується виробничою характеристикою; 6) в день звільнення позивачу була видана оформлена трудова книжка та проведений повний розрахунок з виплатою вихідної допомоги згідно ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до ст. 267 ч.3, 4 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові.

Представником відповідача ОСОБА_6 було подано в судовому засіданні письмову заяву про застосування позовної давності до позовних вимог , оскільки позивачкою ОСОБА_1 при поданні даного позову пропущено строк звернення до суду з позовом і не ставилося питання про його поновлення як в позовній заяві так і в судовому засіданні , що є підставою згідно ст. 267 ч.3, 4 ЦК України для відмови в позові. Зокрема позивачку було звільнено з роботи 12.05.2015 року .

В день звільнення позивачу була видана оформлена трудова книжка та проведений повний розрахунок з виплатою вихідної допомоги згідно ст. 44 КЗпП України. В суд позивачкою був поданий позов лише 25.06.2015 року ( дата відправлення позову на конверті ) та 06.07.2015 року ( дата вхідної кореспонденції в суді) , тобто з пропущенням місячного строку на оскарження наказу про звільнення. В судовому засідання позивачка та її представник не клопотали про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом та не подали відповідну заяву суду, а також не навели поважних причин пропуску ними строку для звернення до суду з даним позовом.

В зв»язку із вищенаведеним суд приходить до висновку, що заява представника відповідача ОСОБА_6 підлягає до задоволення і в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» , третя особа начальник ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період перебування у вимушеному прогулі та судових витрат слід відмовити в зв»язку із спливом строку позовної давності та заявою відповідача про застосування позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України та ст.ст. 32, 40 ч.1п.1, 42, 44, 49-2, 49-4, 232, 233 Кодексу законів про працю України, ст. 267 ч.ч.3,4 ЦК України , суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» , третя особа начальник ОСОБА_2 підрозділу «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» Державного підприємства «Львіввугілля» ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період перебування у вимушеному прогулі та судових витрат відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук