У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення,

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, обґрунтовуючи його тим, що 21 березня 2008 року між ним та ОСОБА_2 укладено угоду № Є/V 3661, відповідно до умов якої банк надав останньому кредит у розмірі 25 000 дол. США для споживчих цілей зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік, які позичальник зобов'язався повернути до 21 березня 2008 року. У забезпечення основного зобов'язання, 21 березня 2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок по АДРЕСА_1, який належить на праві спільної власності відповідачам. Позичальник умови кредитної угоди належним чином не виконував, у зв'язку із чим рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 30 грудня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості у розмірі 26 724,11 дол. США. Однак на письмову вимогу банку про добровільне звільнення вказаного будинку відповідачі належно не реагують. З огляду на зазначене, позивач просив виселити відповідачів із вказаного будинку.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 09 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Так, частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв'язку зі зверненням стягнення на нього іпотеки, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-1033цс15.

Вирішуючи спір, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із того, що у справі, яка є предметом розгляду, в іпотеку банку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту касаційної скарги й доданих до неї матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К.Парінова