Справа № 465/4044/14 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Ю.С.
Провадження № 22-ц/783/1388/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2, представників ДП "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" Козак А.І., Тітаренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" в користь ОСОБА_2 1350 грн. 78 коп. середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні.

У решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" 243,60 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для повного задоволення позову, порушив ст. 116 КЗпП, вимоги Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судом законодавства про оплату праці". Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді провідного інженера-конструктора та наказом № 8-К від 10.01.2014 року звільнений з роботи у зв"язку із скороченням штату працівників з 13.01.2014 року (ст. 40 п.1 КЗпП України).

На час звільнення позивача йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Згідно постанови державного виконавця ВПВР УВДВС ГУ у Львівській області від 16.05.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу Франківського районного суду м. Львова від 01.04.2014 року про стягнення в користь ОСОБА_2 заборгованості по зарплаті в сумі 13 172,24 грн. Станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції розрахунок з позивачем не проведено.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною першою статті 117 цього ж Кодексу визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.

Районним судом вірно встановлено, що відповідач не дотримав вимог ст. 116 КЗпП України і в день звільнення позивачу не виплатив належні йому при звільненні суми. При цьому місцевий суд правильно зазначив, що порушення прав працівника відбулося з вини підприємства.

Середній заробіток розраховується за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов"язана відповідна виплата.

Згідно із п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годи), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_2 відбулося 13.01.2014 року, районний суд, застосовуючи зазначені норми права, дійшов правильного висновку про те, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за листопад і грудень 2013 року.

Встановлено, що заробітна плата позивача на листопад та грудень 2013 року становила 229,90 грн (а.с.24), а число робочих днів за два місяці - 8 (4 робочих дні у листопаді та 4 робочих дні у грудні), що стверджується табелем робочого часу ОСОБА_2

Отже, визначена районним судом відповідно до наведеного вище Порядку середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 28,74 (без урахування обов"язкових податків та зборів), Період затримки у виплаті ОСОБА_2 належних сум - 47 робочих днів (з 14.01.2014 року по 10.12.2014 року). Визначаючи кількість робочих днів за вказаний період районний суд вірно взяв до уваги те, що згідно з наказами ЛНДРТІ № 42-к від 21.06.2013 року (а.с.19), № 75 від 17.09.2013 року (а.с.18), №113 від 17.2.2013 року (а.с.17) для всіх підрозділів інституту встановлено режим неповного робочого тижня - дві години на день (перший робочий день тижня). Вказані накази є чинними.

Враховуючи наведене, районний суд прийшов до обгрунтованого висновку про те, що до виплати позивачу належить 1350,78 грн.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: І.І. Кабаль

Н.Л. Шумська