Справа № 369/2212/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20.04.2015 року Києво-Святошинський районний суд в складі:

головуючого - судді Волчка А.Я.

за участю секретаря Ткачук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася із позовом до відповідача, про розірвання шлюбу в якому зазначила, що 15.04.2006 року було зареєстровано шлюб між сторонами, у виконкомі Боярської міської ради, актовий запис №129.

Від шлюбу подружжя має спільних дітей: малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2..

Позивач свою позовну заяву мотивує тим, що її подальше подружнє життя з відповідачем неможливе, так, через відсутність взаємопорозуміння, що викликає сварки. Сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо, стосунків не підтримують, а шлюб носить лише формальний характер просила шлюб між ними розірвати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнила, просила не розглядати вимоги відносно визначення місця проживання дитини. Вимог відносно розірвання шлюбу підтримала, просила їх задовольнити, пояснила, що шлюб сторін носить лише формальний характер, оскільки вони з чоловіком тривалий період спільне господарство не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Тому вважає подальше спільне проживання однією сім'єю сторін неможливим.

Відповідач проти позову не заперечував.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.04.2006 року, шлюб було зареєстровано у виконкомі Боярської міської ради, актовий запис №129, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-К №019472, актовий запис №129

Від шлюбу подружжя має спільних дітей: малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Спільне життя між сторонами не склалося через чисельні сварки та конфлікти. У сторін зникли почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть. На даний час сторони проживають окремо. Сім»я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливе.

У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно з ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до з вимог статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Так суд не в праві примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, зважаючи на вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

Суд вважає, що подальше сімейне життя подружжя неможливе, сімя розпалась остаточно, збереження сімї сторін суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб, укладений між сторонами.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 55, 110, 112 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та, керуючись ст.ст.4, 60, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 15.04.2006 року у виконкомі Боярської міської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, актовий запис №129.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії даного рішення суду особою, яка його оскаржує.

Суддя: А.Я.Волчко