Справа №442/7375/15-ц
Провадження №2/442/2523/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що він ОСОБА_1 є власником житлового будинку, за заповітом ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: вул. Фридери,30 в с.Нагуєвичі, Дрогобицького р-ну, Львівської області.У вказаному житловому будинку, окрім нього зареєстрований ОСОБА_2. Однак, відповідач з 2009 року виїхав з вказаного житла та не повертається вже протягом більш ніж 7 років, у житловому приміщенні відсутні його особисті речі, що підтверджується актами обстеження місця проживання, затвердженими головою Нагуєвицької сільської ради.Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.Відповідач не повідомляв його про причини своєї відсутності у вказаному житловому приміщені, він не перешкоджав у доступі йому до вказаного житла.Між ними не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж порядок встановлений законом. А відтак у нього виникла необхідність звернутися до суду.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, однак від нього поступила заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує повністю, а тому суд розглянув справу у відсутності представника позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомленим про час та місце судового засідання через оголошення в пресі. Керуючись п.9 ст.74 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Як вбачається із копії заповіту від 24.09.2003р., ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті за законом своєжму синові ОСОБА_1.

Як вбачається із Актів обстеження фактичного проживання від 01.07.2015р., 20.07.2015р., 17.08.2015р., складених комісією Нагуєвицької сільської ради Львівської області, що ОСОБА_2 в житловому будинку за №30 по вул.Лісна ( вул.М.Фридери ) в с.Нагуевичі, Дрогобицького району, Львівської області не проживає, на даний час місце його знаходження невідоме.

У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні підлягають до задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу не проживає у житловому будинку, не користується ним, не несе витрати по його утриманню, що створює для позивача ОСОБА_1 та членів його сім»ї незручності, оскільки він додатково сплачує за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки (вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Крім цього, згідно ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за відсутністю особою шість місяців, а оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку, місце його знаходження невідоме, його слід визнати таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням.

Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. 319, 405 ЦК України, у відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком №30 по вул.Фридери в с.Нагуєвичі, Дрогобицького району, Львівської області.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати в користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, тобто судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Гарасимків Л.І.