Провадження № 22-ц/779/952/2015
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Вакарук В.М.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на 1/2 нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 249 480, 77 грн. компенсації вартості частки у спільній сумісній власності.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 629, 80 грн. судових витрат по справі.

ОСОБА_3 на рішення суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення прийнято з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати.

У скарзі зазначив, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Однак, кошти на депозит суду він не вносив, на розмір компенсації у розмірі 249 480, 77 грн., який просила позивач він не погоджувався. На дані обставини судом першої інстанції не звернуто уваги та прямо порушено вимоги ч. 5 ст. 71 СК України.

Також при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Проте, суд ухилився від з'ясування часу та джерела придбання оспорюваної двохкімнатної квартири, не врахував, правовідносин за зобов'язаннями, що виникли в них з ОСОБА_4 та поділив майно без урахування зобов'язань у поверненні позики розміром 27 055 дол. США.

Враховуючи, що для визначення дійсної вартості двохкімнатної квартири, яка підлягає поділу та визначення її варіантів розподілу необхідні спеціальні знання, він не заперечував про призначення будівельно-технічної експертизи по даній справі. Проведення експертизи було долучено судовому експерту ОСОБА_5 Однак ОСОБА_5 не являється судовим експертом, а тому не вправі був виконувати покладені судом завдання. Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутній висновок первинної експертизи, а СПД ОСОБА_5 не являється експертом, апелянт був позбавлений права клопотати про допит експерта та призначення повторної експертизи. В подальшому не вирішивши питання судової будівельно-технічної експертизи судом прийнято рішення по суті. При цьому питання стосовно можливих варіантів розподілу майна та вартості майна, які ставляться в ухвалі суду після проголошення рішення суду, так і не вирішені.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким у позові відмовити у повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За вимогами статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судами встановлено, що сторони з 08.09.2007 року 03.07.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 03.07.2013 року. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1

За час перебування у шлюбі сторони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 Івано-Франківської міської ради. Право приватної власності на спірну квартиру 19.09.2011 року зареєстровано в цілому на ОСОБА_3 (а.с.11).

Відповідно до ст..60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ч.2,3 ст..372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки про припинення її права спільної сумісної власності на ? частку у спірній квартирі шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації у розмірі ? частини вартості квартири, суд першої інстанції виходив з того, що поділ майна в натурі є неможливим, тому врахував згоду позивачки на отримання такої грошової компенсації і стягнув її в сумі 249480.77 грн.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції прийшов передчасно з порушенням вимог матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому апеляційний суд вважає, що крім вказаної спеціальної норми, слід враховувати загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Вивчивши обставини справи, апеляційним судом встановлено, що позивачка, яка бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, зловживає цим, оскільки реалізація цього права порушує право іншої сторони, зокрема відповідача, який не має змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Вартість такої частки є значною і відповідач вказує на відсутність у нього коштів для сплати компенсації.

Однак, суд першої інстанції в порушення вищезазначених норм зобов'язав відповідача сплатити позивачці таку компенсацію, не звернувши уваги на вимогу закону, що відповідно до ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідачем такої суми на депозит суду внесено не було.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14.

За таких обставин, апеляційний суд встановивши, що у відповідача відсутня можливість сплати грошової компенсації, а правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Рішення судом першої інстанції постановлено без додержання вимог матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановленням у даній справі нового рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні даного позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький

В.М.Вакарук