РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Медведєвої Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васікової Лариси Євгенівни про визнання правочинів недійсними та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у суд з позовом до відповідачів, ПАТ «ОТП Банк» , ППН ХМЕО Васікової Л.Є., в якому просить:

- визнати недійсним повністю кредитний договір № МL-701/663/2007 від 13.07.2007 р. на суму 53 645,90 доларів США., укладений між позивачем та ЗАТ „ОТП Банк", в подальшому перейменованому в Пат «ОТП Банк», з моменту укладання договору, а саме з 13.07.2007 року;

-визнати повністю недійсним договір іпотеки від 13.07.2007 р. будинку номер АДРЕСА_1, укладений між позивачем та ЗАТ „ОТП Банк", в подальшому перейменованому в ПАТ «ОТП Банк», з моменту укладання договору, а саме з 13.07.2007року;

-зобов'язати приватного нотаріуса ХМНО Васікову Л.Є. в строк не пізніше одного робочого дня з моменту набрання чинності рішення суду подати до Державного реєстру іпотек заяву про виключення з цього реєстру запису про обтяження іпотекою майна - будинку номер АДРЕСА_1 , який було здійснено нотаріусом на підставі запису, зареєстрованого в її Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №7122 та в цей же строк надати витяг з Державного реєстру іпотек позивачу або його законному представнику;

-зобов'язати приватного нотаріуса ХМНО Васікову Л.Є. в строк не пізніше одного робочого дня з моменту набрання чинності рішення суду подати до Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна заяву про зняття заборони відчуження двокімнатної квартири номер АДРЕСА_1 та надати в цей же строк витяг позивачу або його законному представнику з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № МL-701/663/2007 від 13.07.2007 р. на суму 53 645,90 доларів США. Для забезпечення виконання цього договору позивачем було укладено з відповідачем договір іпотеки PKL-701/663/2007 від 13.07.2007 року будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 який було посвідчено ПНХМНО Васіковою Л.Є., яка 13.07.2007року наклала заборону відчуження вказаного житлового будинку до припинення чи розірвання договору іпотеки. Однак позивач вважає, що при укладанні вказаних договорів його було введено в оману та збоку банку було застосовано нечесну підприємницьку практику, оскільки до укладання договору позивача не було ознайомлено з перевагами та недоліками пропонованих схем кредитування; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними; орієнтованою сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту; варіантами повернення кредиту; можливість дострокового повернення кредиту; необхідністю здійснення оцінки майна; податковим режимом сплати відсотків; перевагами та недоліками пропонованих схем кредитування. Крім того позивач зазначає, що після підписання договору кредиту йому не було передано додатки до цього договору.

Крім того позивач вважає, що недодержання письмової форми кредитного договору в тому разі є підписання його не уповноваженою особою є підставою для визнання його недійсним.

Також позивач зазначає, що відповідачем було неправомірно видано йому кредитні кошти в іноземній валюті оскільки для такої операції необхідне одержання індивідуальної ліцензії НБУ України.

При укладанні договору іпотеки банком було порушено положення ЗУ « Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», оскільки в супереч вказаного закону банком до укладання договору іпотеки не було оприлюднено наступну інформацію : опис усіх грошових зборів і витрат, повязаних з установленням іпотеки; принципи визначення плати за договором про іпотечний борг; положення про інфляційне застереження; порядок дострокового виконання основного зобов'язання; право боржника попереджати кредитодавця про можливе невиконання основного зобов'язання; реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру фінансових установ чи Державного реєстру банків.

В судове засідання позивач та його представник з'явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач - ПАТ «ОТП Банк» , у судове засідання не з'явився, повідомлявся судом належним чином, через канцелярію суду надав письмові заперечення, в яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі у зв'язку із їх безпідставністю та не доведеністю.

Співвідповідач - ПН ХМНО Васікова Л.Є. в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій справу просила розглянути за її відсутності.

Заслухавши пояснення позивача його представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволені позову відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.07.2007 року між позивачем ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» ( правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір № МL-701/663/2007 , відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти в сумі 53 645,90 доларів США, що сторонами не оспорюється.

Згідно ч.1 ст. 1055 ЦК України договір кредиту укладається у письмовій формі.

Таким чином між позивачем та банком був укладений за встановленою формою кредитний договір.

За умовами договору кредиту - п.2, передбачено, що позивач 13 числа кожного календарного місяця сплачує платіж в сумі 597,16 дол. США, до якої входить сума кредиту та проценти, які в разі зміни плаваючої процентної ставки змінюються банком в односторонньому порядку.

Для забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту позивачем було укладено з відповідачем договір іпотеки PKL-701/663/2007 від 13.07.2007 року предметом якого є будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 який було посвідчено ПНХМНО Васіковою Л.Є.

Щодо посилання позивача на підписання кредитного договору не належною особою з боку банку, то даний факт спростовується наявними документами, а саме: довіреністю від 15.01.2007 р. за реєстр. №161, видана ЗАТ «ОТП Банк» ПФ «Харківське агентство нерухомості»; довіреністю ПФ «Харківське агентство нерухомості» від 22.01.2007 р. № 279, видана ОСОБА_4 у порядку передоручення та листом ЗАТ «ОТП Банк» від 05.02.2007 р. №23/4414 про надання згоди на видачу довіреності у порядку передоручення.

Таким чином судом встановлено, що договір кредиту з частиною другою, яка є невід'ємною частиною договору, а також іпотечний договір, були підписані сторонами договорів, та позичальник отримав кредитні кошти передбачені договором кредиту, сплачував кошти за договором кредиту, що свідчить про згоду сторін за всіма істотними умовами договору.

Посилання позивача на відсутність вручення йому оригіналу договору кредиту та частини другої до договору є безпідставним, оскільки відповідно до ст.7частини другої договору кредиту, який підписаний в тому числі позивачем, договір укладений у двох примірниках однин для позивача, один для банку та підписання цього договору підтверджує, що банк надав позивачу оригінал примірника цього договору.

Суд зазначає, що відповідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено вимоги до правочинів, зокрема : зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Позивач при визнанні недійсним договору кредиту посилається на те, що укладений договір не відповідає вимогам ст.. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», якими передбачено зобов'язання кредитодавця перед укладанням угоди про надання кредиту надати позичальнику певної інформації зокрема інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту відомості про умови надання кредиту зазначені у ч.2 вказаної статті.

Однак суд зазначає, що вказані вимоги не встановлюють будь-яких вимог до змісту договору кредиту, а лише передбачають надання попередньої інформації про можливість в подальшому укласти договір кредиту, та ненадання такої інформації не передбачає недійсності договору, а лише встановлює відповідальність передбачену статтями 15 і 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Більш того, згідно наданих умов кредитування з додатком №1 банк ознайомив позивача під підпис перед укладанням договору щодо орієнтованої сукупної вартості кретину), наявних в банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування.

Також, суд зазначає, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилається позивач, продавець виконавець, виробник не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача при укладенні договору про надання кредиту позивачем суду не надано.

Посилання позивача на введення його в оману при підписанні договору кредиту, судом не приймається, оскільки судом встановлено, що саме позивач звернувся до банку щодо отримання кредиту у доларах США, що підтверджується анкетою-заявою, договір кредиту та іпотеки підписав власноруч, жодних зауважень до договорів при підписані не зазначив. Більш того, відповідно до ст.. 230 ЦК України та роз'ясненнях які містяться в ПП ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, однак позивач вказаних обставин не довів.

Стосовно визнання недійсним кредитного договору з підстав того, що кредит виданий в іноземній валюті, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

Як свідчать надані документи на момент укладання оспорюваних правочинів банк мав генеральну ліцензію та письмовий дозвіл Національного банку України, а тому вимоги позивача щодо визнання недійсним оспорюваних правочинів, оскільки кредит виданий у іноземній валюті, є безпідставними.

Виходячи з положень ст.. 229 ЦК України воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються в разі помилки, якщо вона має істотне значення. Такими є помилки щодо правової природи правочину, його змісту, предмета, ціни, сторони, якості об'єкта тощо. Істотною може вважатись помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути або для їх усунення стороні, яка помилилася, необхідно здійснити значні витрати.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину. Помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Позивачем не надано жодного доказу наявності помилки, щодо істотних обставин, при укладанні договору іпотеки . Посилання позивача на те, що він помилився при укладанні оспорюваного договору кредиту у валюті кредитування є безпідставним, оскільки судом встановлено, що згідно анкети заявки позивач просив надати банку кредит саме у доларах США.

Посилання позивача на недотримання при укладанні оспорюваного договору іпотеки вимог передбачених ст. 2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», судом не приймається, оскільки вказані положення стосуються договору про іпотечний борг, який сторонами не укладався.

Суд також зазначає, що відповідно до ст.. 627 ЦК України сторони є вільними в

укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Як встановлено судом, при укладанні оспорюваних договорів кредиту та, позивач був згодний з їх умовами, про що свідчить як його підпис на договорах , так і отримання ним кредитної суми та сплата нею коштів, відповідно до умов договору, тобто при підписанні між сторонами досягнуті домовленості по всім умовам договорів.

Враховуючи зазначене підстави для визнання осопорюваних правочинів недійсними - відсутні.

За відсутності підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, а також не обґрунтовані вимог позивач, щодо зобов'язання ПНХМНО Васікову Л.Є. вчинити про виключення іпотечного майна з реєстру іпотек та зняти заборону на відчуження іпотечного майна, вони також задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.