Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 234/2155/15-ц Головуючий у 1 інстанції Пікалова Н.М.
Номер провадження 22-ц/778/3603/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.,

Суддів: Воробйової І.А.,

ОСОБА_2,

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний і проектно-технологічний інститут машинобудування» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний і проектно-технологічний інститут машинобудування» про стягнення заборгованості по заробітній платі, суму компенсації за час затримки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ «Науково-дослідний і проектно-технологічний інститут машинобудування» про стягнення заборгованості по заробітній платі, суму компенсації за час затримки.

В позові зазначено, що на підставі наказу № 3 від 25.01.2001 року позивачка була прийнята ведучим бухгалтером до ПАТ «НДІПТМАШ». Наказом № 13 від 03.06.2013 року її було звільнено за п. 1 ст 40 КЗпП України, у зв'язку зі зміною в організації виробництва та труда. При звільненні повний розрахунок з нею не було проведено. Неодноразові звернення до адміністрації підприємства по виплаті заробітної плати були без результатними. Просить стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 12060,05 грн., а також відповідно до ст 117 КЗпП України суму середнього заробітку за час затримки з 03.06.2013 року по день зміни позовних вимог в сумі 29291,94 грн. (63,54 грн. середньоденна заробітна плата * 461 дн.)

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Науково-дослідний і проектно-технологічний інститут машинобудування» на користь ОСОБА_3, заборгованість по заробітній платі в сумі 12060,05 грн. (дванадцять тисяч шістдесят грн.. 05 коп.), середній заробіток за час затримки в сумі 12060,05 грн. (дванадцять тисяч шістдесят грн.. 05 коп.), а всього на суму 24120,10 грн. (двадцять чотири тисячі сто двадцять грн.. 10 коп.).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Науково-дослідний і проектно-технологічний інститут машинобудування» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 25.01.2001 року по 03.06.2013 року перебувала в трудових відносинах з ПАТ «НДІПТМАШ». За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата.

Відповідно до довідки №ВТ/14 від 16.02.2015 року заборгованість ПАТ «НДІПТМАШ» по заробітній платі перед суковою Л.В. становить 12060,05 грн. та середній заробіток за один календарний день становить 63,54 грн. (а.с.7).

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Нетривалий час роботи працівника на підприємстві чи незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України № 6-60цс 11 від 21 листопада 2011 року та № 6 - 64 цс 13 від 3 липня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки відповідач не виплатив належні позивачу при звільненні суми у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підстави для стягнення на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку. При цьому розмір зазначеного середнього заробітку суд визначив з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку він становив у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, а також керуючись принципами справедливості та співмірності.

В рішенні суду першої інстанції повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги позивача не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний і проектно-технологічний інститут машинобудування» відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: