Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/502/15 Головуючий у 1 інстанції Філь О.Є.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комкрційний банк "Приватбанк" на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 15 грудня 2005 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 13500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір.

Однак відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, тому станом на 15 квітня 2014 року має заборгованість 37156, 29 грн., з якої: 4569, 47 грн. - заборгованість за кредитом; 30341, 28 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1745,54 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість по кредитному договору б/н від 15 грудня 2005 року та судові витрати.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість по кредитному договору б/н від 15 грудня 2005 року на загальну суму 9138 грн. 94 коп., яка складається: 4569, 47 грн. - заборгованість за кредитом; 4569, 47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та повернення сплачених судових витрат у розмірі 243, 60 грн. по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою позивача ПАТ КБ "Приватбанк" в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з неустойки та зменшення розміру заборгованості по процентам та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам та штрафу задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Судові витрати покласти на ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 рішення суду не оскаржує.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Справа розглядається в частині і межах оскарження рішення суду у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України.

Сторони у судове засідання не з"явились, повідомлені судом про час і місце розгляду справи,що підтверджено їх розписками .Причини неявки суду не повідомили.

Судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів з наданням цим доказам оцінки у взаємному їх зв'язку у їх сукупності.

Постановлене рішення суду не у повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Із позовної заяви ПАТ КБ"Приватбанк" вбачається,що відповідно до укладеного договору від 15.12.2005 року ОСОБА_3 отримав у позивача кредитні кошти в сумі 13500гр.00коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається,що на підставі заяви до банку від 15.12.2005 року (а.с.9) ОСОБА_3 був наданий кредитний ліміт в розмірі 5000гр., під 4% на місяць з розрахунку 360 днів у році з погашенням заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми його витрат.

15.12.2005 року був відкритий рахунок на його ім."я і видана кредитна карта № НОМЕР_1.

Із заяви ОСОБА_3 також видно,що він погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг. Факт отримання кредиту під 48,00% на рік та його використання відповідачем не оспорюється.

ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором,що підтверджується наданим розрахунком і не оспорюється відповідачем.

Не оспорюючи наявність заборгованості за кредитним договором, відповідач,посилаючись на пропуск позивачем позовної давності , просив суд застосувати позовну давність у даному спорі і відмовити у задоволенні позову.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку та стягуючи з ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 4569, 47 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом - 4569, 47 грн., суд першої інстанції виходив із того, що позовну давність позивач не порушив,а також із того,що відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У порушення вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України суд не надав належної оцінки доказам у справі, не застосував закон, який підлягав застосуванню, внаслідок чого неправильно вирішив справу в оскаржуваній частині рішення.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 3.1 Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг Банк відкриває клієнту Картрахунки, видає клієнту Картки,які за змістом п.3.4 зазначених Умов та правил є платіжним засобом для безготівкових розрахунків. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, указаного в розділі "Відмітки банку" заяви.

Відповідно до пункту 9.12 цих же Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку не одна із сторін не попередить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично поновлюється на такий же строк.

За положеннями ч.1ст. 631 ЦК України строком договору є час,протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов"язки відповідно до договору.

Оскільки заява ОСОБА_3 не містить у собі обумовленого сторонами строку дії договору і відповідач погодився з Умовами банку про лонгацію договору після спливу 12 місяців з дня його укладення,не оспорював ці обставини у суді і не звертався до позивача з заявою про припинення дії договору, то договір продовжує свою дію, проте згідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк(термін) його виконання,то воно підлягає виконанню у цей строк(термін).

У кредитному договорі у даній справі сторонами визначений строк і порядок виконання позичальником своїх зобов"язань з погашення кредитного боргу - щомісячними платежами у розмірі 7% від витрат.

Згідно до вимог ч.5 ст. 261ЦК України за зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13 , відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів (п. 6.9 Умов і правил надання банківських послуг).

Із матеріалів справи вбачається,що право на позов про стягнення сум заборгованості за кредитним договором у позивача виникло з квітня 2006 року, коли відповідач припинив здійснювати щомісячні платежі з погашення боргу, проте ПАТ КБ"Приватбанк" звернулось до суду з даним позовом 22 травня 2014 року(а.с.2)з пропуском позовної давності і просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором ,починаючи з 15.12.2005 року,що вбачається із доданого до позовної заяви розрахунку(а.с.5-8).

Заперечуючи проти заявлених до нього вимог, відповідач, зокрема, посилався на те, що позивач пропустив строк позовної давності і просив відмовити у задоволенні позовних вимог з цих підстав (а.с. 28-30).Заперечення відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності без поважних причин судом належним чином не перевірені. Між тим позивач не надав суду пояснень щодо наявності поважних причин пропуску передбаченої законом позовної давності.

Вирішуючи спір, суд дійшов обґрунтованого висновку про те,що відповідачем неналежним чином виконуються свої зобов"язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість , а також щодо права банку на стягнення заборгованості за кредитним договором, проте висновки суду про додержання позивачем строку позовної давності в частині визначення розміру заборгованості з процентів, відмови у стягненні штрафу не можна вважати правильними і такими,що відповідають обставинам справи,набутим доказам і вимогам закону.

Крім того, зменшуючи розмір процентів,що підлягає стягненню з відповідача, суд неправильно застосував закон - ст.551 ч.3 ЦК України щодо зменшення судом розміру неустойки,який не підлягає застосуванню,оскільки проценти не є неустойкою,передбаченою ст.549 ЦК України , яка за своєю природою є забезпеченням виконання зобов"язання і застосовується у передбачених умовами договору або законом випадках, а є обов"язковим щомісячним платежем за умовами кредитного договору, що також передбачено ст.1048,ст.1056-1 ЦК України, зменшення якого можливо лише за згодою сторін, внаслідок чого безпідставно зменшив суму боргу, помилково вважаючи проценти за кредитним договором неустойкою,яку можна зменшити за рішенням суду.

Разом із тим суд не надав належної оцінки доказам у справі,внаслідок чого не здійснив висновків щодо розміру процентів,які підлягають стягненню з боржника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначено у позовній заяві і не оспорюється відповідачем, сторони,укладаючи кредитний договір 15.12.2005 року,зазначили,що за користування кредитом ОСОБА_3 зобов"язаний сплачувати банку 48% річних на суму залишку заборгованості, проте заборгованість за процентами позивачем в розрахунку встановлена ,виходячи із ставки ,у розмірі 96% , що не обумовлено сторонами у кредитному договорі.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку,складає між ним і Банком Договір, проте матеріали справи не містять у собі даних щодо тарифів банку,які діяли на час укладення договору з ОСОБА_3 і з якими він в дійсності був ознайомлений. У заяві ОСОБА_3 про отримання кредиту відсутні зазначення про джерело інформації банку щодо розміру тарифів- банківський сайт.

Позивач у порушення вимог ст. 60 ЦПК України , посилаючись на Тарифи Банку,які викладені на банківському сайті, не надав суду доказів про розмір діючих на той час тарифів, а також того,що саме з цими тарифами був ознайомлений позичальник . У порушення ч. 3 ст. 10 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог в частині нарахування підвищених процентів, а суд, розглядаючи спір, не надав належної оцінки здобутим доказам і дійшов помилкових висновків як щодо правої природи відсотків,так і щодо їх розміру.

Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку боржник зобов"язаний виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

З огляду на зазначені обставини, судова колегія приходить до висновку про те,що питання щодо стягнення процентів за договором підлягає вирішенню з урахуванням умов укладеного договору і вимог ст. ст.256,257,267 ЦК України щодо позовної давності .

Судом першої інстанції встановлено і не оспорюється сторонами у справі те,що заборгованість за тілом кредиту станом на звернення позивача до суду з позовом складає 4569гр.47коп. Рішення суду в цій частині не оскаржується.

Виходячи із розміру заборгованості за тілом кредиту в сумі 4569гр.47коп. і передбаченим кредитним договором розміром відсотків за користування кредитом, а також виходячи із меж позовних вимог і позовної давності, за період з 29 червня 2011 року по 15 квітня 2014 року, заборгованість відповідача за відсотками складає : 6580гр.05 коп.( 4569,47х48:100 х 3).

За змістом п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми боргу.

Суд зазначені обставини не взяв до уваги,не надавши належної оцінки доказам у справі і тому,що позивач не навів поважних причин пропуску позовної давності, а відповідач просив застосувати позовну давність,не застосував закон щодо наслідків пропуску позовної давності,який підлягає застосуванню .

Оскільки судом першої інстанції в оскаржуваній частині рішення не надано належної оцінки доказам у справі, здійснені висновки, що суперечать вимогам матеріального і процесуального права, не застосований закон,який підлягає застосуванню,судова колегія приходить до висновку про те, що вимоги в частині стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом в межах позовної давності , а також штраф у визначеному судовою колегією розмірі підлягають задоволенню, у зв'язку із чим рішення в оскаржуваній частині і в частині загальної суми,що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає зміні ..

Оскільки відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками , відповідно до Умов Договору, з нього належить також стягнути штраф у розмірі 500гр. +557гр.47коп.(5% від суми боргу 4569гр.47коп. + 6580гр.05коп.)= 1057гр.47коп.

У зв"язку із зміною розміру стягнутих з відповідача процентів і стягнення штрафу зміні підлягає також загальна сума стягнення, яка дорівнює :4569гр.47коп.+ 6580гр.05 коп.+ 1057гр.47коп.=12 206гр.99коп..

В іншій частині рішення є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2014 року у цій справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" по кредитному договору б/н від 15 грудня 2005 року заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 6580гр.05 коп.,а також штраф - в сумі 1057гр.47коп .Всього стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 12 206гр.99коп..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: