Справа № 127/8348/14-ц Провадження № 22-ц/772/556/2015Головуючий в суді першої інстанції Кашпрук Г. М.
Категорія 50 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3; представників відповідача ОСОБА_4 і ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 і ОСОБА_6

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про зменшення розміру аліментів, -

В с т а н о в и л а:

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про зменшення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2013 року із нього стягнуто на утримання сина ОСОБА_7 на період його навчання і до досягнення 23 років аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з 1 вересня 2013 року до 28 лютого 2018 року.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2013 року рішення суду змінено, збільшено розмір стягуваних аліментів до 1 500 грн. щомісячно. Ухвалюючи рішення, апеляційний суд послався на те, що на час розгляду справи ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю і має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі.

В зв'язку з економічною кризою в країні його підприємницька діяльність перестала приносити дохід, тому на даний час він перебуває в процесі припинення підприємницької діяльності і доходів від такої діяльності не отримує.

Основним і єдиним місцем його роботи є посада начальника АС-2 ПАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599» та заробітна плата є єдиним і регулярним його доходом. Середня заробітна плата за останніх три місяці складає 1 795,37 грн.

Його матеріальний стан змінився настільки, що визначений судом розмір аліментів в сумі 1 500 грн. щомісячно для нього є занадто великий.

У нього на утриманні знаходиться непрацездатна дружина ОСОБА_8, якій в 1998 році встановлена ІІІ група інвалідності загального захворювання, а також мати ОСОБА_9, 1944 року народження, дитина війни, інвалід ІІІ групи.

В зв'язку з чим просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2013 року та стягувати з нього на користь ОСОБА_6 аліменти на його утримання на період навчання в розмірі 1/5 частки його доходів до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення сином 23-річного віку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, присуджених рішенням апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2013 року у справі № 127/20682/13-ц, і стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 200 грн. щомісяця, починаючи з 24 квітня 2014 року і до закінчення ним навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова, але не пізніше ніж до досягнення ним 23-річного віку, а саме - до 27 лютого 2018 року включно.

Судові витрати залишено за позивачем.

В решті вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього на користь відповідача аліменти на його утримання на період навчання в розмірі 1/5 частки його доходів до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним 23-річного віку.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає до скасування через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

У скарзі зазначив, що рішення суду винесено незаконно, з порушенням норм матеріального й процесуального права внаслідок неправильності установлення обставин, які мають значення для справи.

В судовому засіданні позивач і його представник підтримали свою апеляційну скаргу і просять її задовольнити, а апеляційну скаргу відповідача просять її відхилити.

Представники відповідача свою апеляційну скаргу підтримали, просять скасувати рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, залишивши без задоволення апеляційну скаргу позивача.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення позивача і його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30 березня 1995 року батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (а. с. 9).

31 серпня 1995 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 розірвано (а. с. 9).

Згідно постанови Староміського районного суду м. Вінниці від 29 червня 1995 року із ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, 1995 року народження в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 25% щомісячно, починаючи з 19 червня 1995 року і до його повноліття (а. с. 8).

Відповідач ОСОБА_6 з 1 вересня 2013 року є студентом Вінницького національного медичного університету ім. Пирогова на контрактній основі; загальна вартість навчання становить 92 256 грн. (а. с. 53, 54, 157).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_6 на період навчання до досягнення ним 23 років в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 1 вересня 2013 року до 28 лютого 2018 року (а. с. 5-6).

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2013 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2013 року змінено; збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 на період навчання до досягнення ним 23 років в розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 1 вересня 2013 року до 28 лютого 2018 року (а. с. 7).

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно положень ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1). Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2).

За правилами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд зобов'язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині 1 статті 182 СК України: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

По справі встановлено, що з 21 серпня 2009 року позивач ОСОБА_2 працює на посаді начальника АС-2 ПАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599» та його дохід за період з 1 червня 2014 року по 30 листопада 2014 року склав 14 475,26 грн., із яких відраховано за виконавчими листами 5 857,84 грн. (а. с. 141).

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 17 квітня 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 перебував в процесі припинення підприємницької діяльності (а. с. 18).

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 2 жовтня 2014 року відомості щодо перебування фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в процесі припинення підприємницької діяльності відсутні (а. с. 159).

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 25 грудня 2014 року вбачається, що підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 припинена 25 грудня 2014 року за власним рішенням (а. с. 164-165).

Згідно довідки Вінницької ОДПІ Головного Управління ДФС у Вінницькій області від 23 грудня 2014 року № 358/р/17 суб'єкт господарської діяльності ОСОБА_2 у період з 1 січня 2014 року по 30 квітня 2014 року здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування; у період з 1 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року - на загальній системі оподаткування; за період з 1 січня 2014 року по 30 квітня 2014 року задекларував дохід в сумі 1 300 грн.; за період з 1 травня 2014 року по 30 вересня 2014 року - 0 грн. (а. с. 153).

Із матеріалів справи вбачається, що 1 липня 2013 року між ПАТ «Автобусний парк» та СПД ОСОБА_2 було укладено договір № 3 оренди території для паркування, згідно якого позивач прийняв у строкове платне володіння та користування територію для паркування, що знаходиться в м. Вінниці по вул. Стеценка, 75а, загальною площею 400 кв.м., терміном на 11 місяців, з правом пролонгації договору на той самий строк, зі сплатою орендної плати у розмірі 6 000 грн. в місяць (а. с. 65).

1 червня 2014 року між ПАТ «Автобусний парк» та СПД ОСОБА_2 укладено угоду про розірвання договору № 3 оренди території для паркування (а. с. 145).

Згідно довідки ПАТ «Автобусний парк» від 16 грудня 2014 року №390 на підставі угоди про розірвання договору № 3 від 1 червня 2014 року договірні відносини по оренді площі під стоянку автомобілів між СПД ОСОБА_2 та ПАТ «Автобусний парк» було припинено (а. с. 144).

Відповідно до довідки ТОВ «Автобус-Сервіс» від 16 грудня 2014 року № 25 на підставі угоди про розірвання договору № 151 від 1 липня 2012 року станом на 1 червня 2014 року договірні відносини по оренді приміщення мийки автомобілів між СПД ОСОБА_2 та ТОВ «Автобус-Сервіс» було припинено (а. с. 142).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 097309 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,0000 га, що розташована за межами населеного пункту на території Біликовецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області (а. с. 62).

Також по справі встановлено, що 23 вересня 2014 року державним виконавцем Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ відкрито виконавче провадження ВП № 44833509 з виконання виконавчого листа №127/15786/14-ц виданого 16 вересня 2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення із ОСОБА_2 на утримання матері ОСОБА_9 аліментів в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 22 липня 2014 року і довічно (а. с. 90).

Ухвалюючи 10 жовтня 2013 року рішення про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання сина на період його навчання в розмірі по 1 500 грн. щомісячно, суд апеляційної інстанції послався на те, що ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю і отримувана ним сума загального доходу дає йому можливість сплачувати аліменти на утримання сина на час його навчання у відповідному розмірі.

Обґрунтовуючи позов про зменшення розміру аліментів, позивач зазначив, що його матеріальний стан змінився настільки, що визначений судом розмір аліментів в сумі 1 500 грн. щомісячно є для нього значно великим, оскільки його підприємницька діяльність перебуває в процесі припинення, доходу від підприємницької діяльності він не отримує; єдиним та регулярним його доходом є заробітна плата, яку він отримує, працюючи на посаді начальника АС-2 ПАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»; крім того на його утриманні знаходиться непрацездатна дружина ОСОБА_8, яка є інвалідом ІІІ групи, а також непрацездатна мати ОСОБА_9

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно і безпосередньо дослідив належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та їх достатність і взаємний зв'язок в сукупності та надав їм вірну юридичну оцінку, дійшовши вірного висновку в тому, що позивачем ОСОБА_2 було штучно створено умови і докази з метою зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2, який продовжує навчання.

Зокрема, судом першої інстанції надано вірну оцінку доказам щодо припинення позивачем ОСОБА_2 підприємницької діяльності.

Судом вірно звернуто увагу на те, що протягом 2014 року позивач двічі змінював стан своєї підприємницької діяльності, підтвердженням чого є відомості із ЄДРПОУ, що містяться в матеріалах справи, а саме: довідка з ЄДРПОУ станом на 17 квітня 2014 року, згідно якої ФОП ОСОБА_2 перебуває в процесі припинення підприємницької діяльності (а. с. 18); довідка з ЄДРПОУ станом на 2 жовтня 2014 року, відповідно до якої відомості щодо перебування ФОП ОСОБА_2 в процесі припинення підприємницької діяльності відсутні (а. с. 159) та витяг з ЄДРПОУ станом на 25 грудня 2014 року, де зазначено, що підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_2 припинена 25 грудня 2014 року за власним рішенням (а. с. 164-165).

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що дружина позивача ОСОБА_8 рахується на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ як суб'єкт господарської діяльності з квітня 2014 року (а. с. 139).

З позовом про зменшення розміру аліментів ОСОБА_2 звернувся до суду 24 квітня 2014 року, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що його підприємницька діяльність знаходиться на стадії припинення.

Договори про оренду приміщення мийки автомобілів та оренду площі під стоянку були розірвані позивачем із орендодавцями 1 червня 2014 року, тобто уже після пред'явлення позову про зменшення розміру аліментів.

З наведеного слідує, що матеріальний стан позивача станом на день пред'явлення позову дозволяв йому сплачувати орендну плату за оренду площі під стоянку та оренду приміщення мийки автомобілів. При цьому, як встановлено судом першої інстанції, позивач має заборгованість по сплаті аліментів на користь матері відповідача ОСОБА_4 на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_6, а також заборгованість по сплаті аліментів на користь цього ж сина ОСОБА_6, який уже став повнолітнім і який продовжує навчання, що свідчить про небажання позивача сплачувати аліменти, оскільки заборгованість виникла ще в той період, коли позивач здійснював підприємницьку діяльність та отримував значний дохід.

Також слід звернути увагу на те, що мати позивача ОСОБА_9 звернулась до нього із позовом про стягнення аліментів в липні 2014 року, тобто після пред'явлення позивачем позову про зменшення розміру аліментів на користь повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Із ухвали апеляційного суду Вінницької області від 25 листопада 2014 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів вбачається, що заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач пояснив суду апеляційної інстанції про те, що частково визнаючи позовні вимоги ОСОБА_9, він був обізнаний про аліментні зобов'язання перед іншими утриманцями, проте, враховуючи свій матеріальний стан, вважав та вважає, що спроможний сплачувати аліменти на утримання матері саме в такому розмірі (а. с. 162-163).

Також судом першої інстанції вірно враховано ту обставину, що позивач є власником земельної ділянки розміром 2,000 га, що дає суду можливість зробити висновок в тому, що доходи позивача не обмежені лише його заробітною платою, яку від отримує на посаді начальника АС-2 ПАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599». А оскільки дохід від використання позивачем земельної ділянки такою значною площею не є сталим і його важко обрахувати, суд дійшов вірного висновку в тому, що є підстави вважати, що позивач має нерегулярний, мінливий дохід, частину якого одержує в натурі, що згідно положень ст. 184 СК України є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. В зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів шляхом стягнення замість твердої грошової суми частки від заробітку є безпідставними та до задоволення не підлягають.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи ту обставину, що позивач на день ухвалення оскаржуваного рішення - 26 грудня 2014 року, зобов'язаний судовим рішенням сплачувати аліменти на утримання своєї матері в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), дійшов вірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина позивача ОСОБА_6 з 1 500 грн. до 1 200 грн. щомісячно, на період його навчання.

Доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними і спростовуються вищевикладеним.

Зазначена в апеляційній скарзі відповідачем така обставина для скасування рішення суду і відмови у задоволенні позову як неможливість виконання рішення суду від 28 серпня 2014 року, що набрало законної сили 25 листопада 2014 року, про стягнення з позивача аліментів в розмірі ? частки на користь і на утримання його матері ОСОБА_9 у зв'язку зі смертю стягувача ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ця обставина не існувала на час постановлення оскаржуваного рішення - 26 грудня 2014 року, а виникла лише після його ухвалення, тобто є новим фактом.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача ґрунтуються на законі і є такими, що служать підставою для зміни рішення суду у наступному.

Рішення суду про стягнення аліментів в меншому розмірі починаючи з 24 квітня 2014 року, тобто з дня пред'явлення ОСОБА_2 позову (а. с. 2), є помилковим.

Судом першої інстанції не враховано роз'яснення п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, згідно якого відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

ОСОБА_2 звернувся в суд із даним позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів. Аліменти стягнуті з нього рішенням суду від 10 жовтня 2013 року і їх виплата повинна проводитися щомісячно та має припинитися з дня набрання рішенням суду про зменшення розміру аліментів, з якого проводитиметься виплата аліментів у меншому розмірі.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині часу, з якого слід почати стягнення аліментів у меншому розмірі, а також з доповненням резолютивної частини вказівкою про припинення стягнення аліментів за попереднім рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного і керуючись ст. 182, 192, 198, 199, 200, 201 СК України, ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2014 року змінити:

В абзаці другому резолютивної частини рішення в частині часу, з якого почати стягнення аліментів в меншому розмірі, замість «починаючи з 24.04.2014 року» зазначити «починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили».

Резолютивну частину рішення після абзацу третього доповнити абзацом четвертим: «Стягнення аліментів з ОСОБА_2 за рішенням апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2013 року у справі № 127/20682/13-ц припинити. Виконавчий лист у справі №127/20682/13-ц повернути у Вінницький міський суд Вінницької області».

В зв'язку з цим абзаци четвертий та п'ятий резолютивної частини рішення вважати абзацами п'ятим та шостим.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.В. Сопрун

/підпис/ Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська