АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/495/15 Головуючий 1 інстанції -
Категорія: кредитний договір Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді : Гальянової І.Г.

суддів: Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

за участю секретаря: Сватенко Н.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 12 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове Агенство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

24 жовтня 2013 року представник позивача звернувсь до суду з позовом в якому просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 511660, 34 доларів США, що за курсом НБУ складає 4088166, 11 грн. Стягнути солідарно з ТОВ "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" в особі філії ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 200 грн. та з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 34441,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 17.10.2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № НАЕ2GF01270137 за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 64950,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.72 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.10.2015 року.

В забезпечення зобов»язань ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 17.10.2005 року було укладено Договір поруки № 1. Договір поруки № 2 також 17.10.2005 року було укладено між позивачем та ОСОБА_3, та відповідно до умов зазначених договорів поруки ОСОБА_6 та ОСОБА_3 поручились за виконання ОСОБА_5 зобов»язань за кредитним договором № НАЕ20Р01270137 від 17.10.2005 року.

Представник позивача також зазначає, що 22.03.2011 року позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі міста Харкова» укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники в межах 200 грн.

Як на підставу своїх вимог, позивач зазначає, що ОСОБА_5 в порушення умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів відсотків та комісійної винагороди, щомісячні платежі не здійснює, у зв»язку з чим станом на 03.09.2013 року має заборгованість в сумі 511 685,37 доларів США, яка складається: з заборгованості за кредитом в сумі 55198,24 доларів США, заборгованості по процентами в сумі 54239,27 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом в сумі 14322.39 доларів США та 387925,47 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором.

12.02.2014 року представник відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4 подав до суду заперечення, в яких просить застосувати до позовних вимог позивача щодо сум нарахованих відсотків, комісії, пені за вказаним кредитним договором наслідки спливу позовної давності для пред»явлення вказаних вимог, а також зазначає на припинення укладеного між позивачем та ОСОБА_3 договору поруки, а також зазначає на реалізацію позивачем права на отримання кредитних коштів за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно, а саме: АДРЕСА_1 та не включення в розрахунок зарахування грошових коштів у зв»язку з продажем іпотечного майна, а 11.11.2014 року, звернувся до суду з заявою про застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності (а.с.107-109, 151-152).

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12 листопада 2014 року позовні вимоги позивача задоволені частково. Суд стягнув солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 178 958,14 доларів США 14 центів. Суд стягнув солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі міста Харкова, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 200,00 грн. Суд стягнув в рівних частках з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3441 (три тисячі чотириста сорок одну) грн., та відмовив позивачу в задоволенні іншої частини позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 просить змінити вказане рішення суду відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, у зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення в суд з такими вимогами та стягнути з позивача на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з»ясуванням судом обставин, які мають значення для справи, порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник ОСОБА_3. зазначає, що при ухваленні рішення суд не надав оцінку тому факту, що з 24.10.2006 року по 29.12.2006 року ОСОБА_5 вже були допущені порушення щодо погашення кредиту, відсотків, комісії, штрафів та пені та з грудня 2008 року ОСОБА_5 припинено погашення вказаних платежів, у зв»язку з чим 19.05.2010 року позивач звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою АДРЕСА_2 та заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.06.2010 року в рахунок наявної заборгованості в розмірі 60333,80 доларів США , з яких заборгованість за тілом кредиту складає 52825,64 доларів США було звернуто стягнення на вказане іпотечне майно, між тим, позивач пред»явив вимогу ОСОБА_3 08.11.2013 року, звернувшись до суду з зазначеним позовом, що на думку представника відповідача, є підставою для застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності.

Представник ОСОБА_3 також зазначає, що суд не звернув увагу на те, що за кредитним договором ОСОБА_5 було надано кредит в сумі 64950,00 доларів США, а відповідно до п.1.1. договору поруки, зазначено про надання йому кредиту складає суміу 74335,36 доларів США.

Представник ОСОБА_3 також зазначає на неправильне застосування судом першої інстанції ч.4 ст. 559 ЦК України та вважає припиненою поруку ОСОБА_7 за вказаним кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 178 958,14 доларів США , а також стягуючи солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі міста Харкова, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 200,00 грн. заборгованості за вказаним кредитним договором, суд першої інстанції, з посиланням на вимоги ст. .ст. 1054, 526 530, ч.2 ст. 536, 543, 553, 554 ЦК України, виходив з доведеності позивачем вказаних позовних вимог , відсутності підстав для застосування строків позовної давності, та на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України зменшив розмір пені до 55198, 24 доларів США.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 17.10.2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № НАЕ2ОР01270137 (далі Договір) ( а.с.17-18).

Як свідчать умови зазначеного кредитного договору Банк зобов'язувався надати ОСОБА_5 (далі Позичальник ) на умовах непоновлюваної кредитної лінії 74335,16 доларів США кредитні кошти, в строк по 16 жовтня 2015 року включно на наступні цілі : придбання квартири за адресою АДРЕСА_3 в сумі 64950, 00 доларів США та на оплату страхових платежів в сумі 9385, 36 доларів США зі сплатою за користування Кредитом відсотків в розмірі 1,06 на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і комісії у розмірі 0,40% від суми наданого Кредиту щомісячно в період сплати плюс сума розрахунку відповідно до п.3.11. даного договору та погашенням заборгованості за цим договором в період з 17 по 22 число кожного місяця, згідно графіка, зазначеного в додатку № 1 для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками та комісією (пункт 1.1. умов Договору).

Відповідно до пункту 2.1.3. умов кредитного договору, Позичальник доручив Банку перерахувати необхідні страхові платежі на користь Страхувальника згідно Договорів страхування, які є невід»ємною частиною цього Договору. Перерахування коштів здійснюється Банком після настання термінів, вказаних в Договорах страхування у випадку ненадання Позичальником доказів самостійної сплати чергових страхових платежів. Перерахування коштів на сплату страхових платежів здійснюється в національній валюті. Якщо кредит надається в іноземній валюті, то Позичальник доручає Банку одержати з каси Банку суму іноземної валюти готівкою необхідну для сплати чергових платежів.

В пунктах 2.2.2, 2.2.3 умов договору встановлено зобов»язання Позичальника сплатити відсотки та комісію за користування Кредитом відповідно до п.1.1., 3.1, 3.2. умов , а також комісію в розмірі 1% від наданого Кредиту.

В п.3.2. умов зазначеного Договору встановлено обов»язок Позичальника , при порушенні зобов»язань щодо погашення кредиту, сплати Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 3,50% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

В пункті 4.1. умов вказаного договору, при порушенні Позичальником кожного із забов»язань, передбачених пунктами 2.2.2, 2.2.3 даного Договору , Банк має право нараховувати, а позичальник зобов»язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1,0% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Таким чином, за умовами вказаного кредитного договору Банком ОСОБА_5 надавався кредит в сумі 64950,00 доларів США на придбання зазначеної квартири та 9385, 36 доларів США на умовах невідновленої кредитної лінії для погашення страхових внесків і вказані кредитні кошти загалом складають 74335, 36 доларів США.

Матеріали справи також свідчать про те, що 17 жовтня 2005 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Страхова компанія «Кредо» було укладено договір особистого страхування № НАЕ2GFР 1335, вигодонабувачем за яким є Банк та метою якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов»язані з життям, здоров»ям та працездатністю Страхувальника або застрахованої особи для забезпеченням виконання зазначеного вище кредитного договору (а.с.212-216).

Як свідчать пункти 10, 12 умови вказаного договору, він укладався строком на 132 місяці з 17 жовтня 2005 року по 16 жовтня 2016 року включно. При страхуванні на строк, більший 12 місяців та сплаті страхового платежу, який визначений у сумі 3279,98 грн. на рік, цей договір діє 12 місяців (один рік) і щорічно лонгуються до повного погашення кредитної заборгованості - у разі сплати наступних страхових платежів .

На виконання пункту 2.1.3. умов кредитного договору та умов вказаного договору страхування Банк щорічно 16 жовтня 2006 - 2012 років перераховував за ОСОБА_5 зазначені страхові платежі в сумі 3279,98 грн. ( а.с.217-223).

Матеріали справи також свідчать про те, що на забезпечення виконання ОСОБА_5 умов зазначеного договору 17.10.2005 року між Банком і ОСОБА_3 та Банком і ОСОБА_6 ( далі Поручителі) були укладені окремі договори поруки, відповідно за № 1 та 2 ( а.с. 19-20).

Відповідно до умов зазначених договорів поруки, кожен із зазначених Поручителів поручались перед Банком за виконання ОСОБА_5 (далі Боржник) всіх своїх зобов»язань за зазначеним вище кредитним договором в сумі 74335, 36 доларів США у вигляді невідновленої кредитної лінії у строк до 16 жовтня 2015 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1, 06 % за місяць в період з 17 по 22 число кожного місяця, сплати відсотків за користування кредитом при порушенні ним зобов»язань по погашенню кредиту у розмірі 3,50 % на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом, сплати комісії в розмірі 0,40% від суми наданого Кредиту щомісячно, сплати пені в розмірі 1,00% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно до пунктів 2, 3, 4 умов зазначених вище договорів поруки, кожен із Поручителів відповідають перед Кредитором за виконання зобов»язань за вказаним Кредитним договором в тому ж розмірі , що і при їх укладанні та при укладанні вказаних договорів. поручителі з умовами кредитного договору були ознайомлені та у випадку невиконання Боржником зобов»язань за Кредитним договором, брали на себе солідарну відповідальність з Боржником за невиконання ним вказаних обов»язків.

В пункті 12 цих договорів сторонами встановлювалось, припинення поруки за вказаними договорами після закінчення п»яти років з дня настання терміну зобов»язань за Кредитним договором.

22.03.2011 року такий договір поруки також було укладено між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю«Українське фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, відповідно до умов якого вказане товариство поручалось перед Банком за виконання Боржником зазначеного кредитного договору в межах 200 грн. ( а.с.21).

Матеріали справи також свідчать про те, що у зв»язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 умов зазначеного вище кредитного договору щодо виконання ним зобов»язань по щомісячній сплаті кредиту, відсотків та комісії 19 травня 2010 року Банк звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки: АДРЕСА_4 та заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 червня 2010 року в рахунок погашення заборгованості в розмірі 6033,80 доларів США, яка станом на 05.05.2009 року складалась : із заборгованості за кредитом в сумі 52825,64 доларів США, заборгованості за процентами в сумі 3262, 95 доларів США, заборгованості за комісією в сумі 1256,35 доларів США та із 2988,86 доларів США за пенею, суд звернув стягнення на зазначену квартиру шляхом її продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» ( а. с. 78-80).

Станом на 26.01.2015 року вказане нерухоме майно Банком не реалізовано та відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_5 є власником зазначеної квартири (а.с. 240- 246).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_3 звертався до суду з позовом про визнання зазначеного вище договору поруки частково недійсним та припинення договору поруки, та рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року, в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_5 за зазначеним кредитним договором, починаючи з жовтня 2006 року ОСОБА_5 стали порушуватись забов»язання по щомісячній сплаті відсотків та комісійної винагороди, а з листопада 2008 року він взагалі припинив виконувати будь-які зобов»язання за вказаним кредитним договором ( а.с.7- 10).

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частками, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно до вимог ч.1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов»язку боржникі (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов»язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

В правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року по справі № 6-12 цс14, яка у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України , є обов»язковою для всіх судів України, зазначено, що відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі , якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредиток протягом шести місяців від настання основного зобов»язання не пред»явив вимоги до поручителя.

Пред»явлення вимоги до поручителя є пред»явлення до нього позову.

Як свідчать умови укладеного між позивачем та Поручителями договори поруки, вони припиняються після закінчення п»яти років з дня настання терміну зобов»язань за Кредитним договором ( пункт 12 умов договорів поруки).

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права, свідчать про те, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо наявності у позивача права на вимогу до ОСОБА_5, як боржника за вказаним кредитним договором та ОСОБА_6, ОСОБА_3 як до його поручителів щодо дострокового повернення кредиту, відсотків та передбаченої умовами договорів пені , а також до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове Агенство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове Агенство «Верус» , як солідарного боржника ОСОБА_5 в розмірі 200,00 грн.

Доводи, викладені представником відповідача в цій частині вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

Є також безпідставними доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого збільшення позивачем заборгованості за тілом кредиту , виходячи з наступного.

Як свідчать умови зазначеного кредитного договору, він надавався ОСОБА_5 на умовах невідновленої кредитної лінії та складався із 64950, 00 доларів США, на оплату зазначеної квартири та 9385, 36 доларів США на оплату страхових платежів (п.1.1.) При цьому, Позичальник доручив Банку перерахувати необхідні страхові платежі на користь Страхувальника згідно Договорів страхування, які є невід»ємною частиною цього Договору. Перерахування коштів здійснюється Банком після настання термінів, вказаних в Договорах страхування у випадку ненадання Позичальником доказів самостійної сплати чергових страхових платежів. Перерахування коштів на сплату страхових платежів здійснюється в національній валюті. Якщо кредит надається в іноземній валюті, то Позичальник доручає Банку одержати з каси Банку суму іноземної валюти готівкою необхідну для сплати чергових платежів. (п. 2.1.3).

Зазначеним вище заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 червня 2010 року, яке набрало законної сили, встановлено розмір заборгованості ОСОБА_5 за тілом вказаного кредиту станом на 05.05.2009 року в розмірі 52825,64 доларів США та ця обставина не підлягає доказуванню в цій справі (ч.3 ст. 61 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов вказаного вище кредитного договору та договору страхування Банк після 05 травня 2009 року, а саме: 16.10.2009 року, 15.10.2010 року, 14.10.2011 року та 16.10.2012 року перераховував Страховій компаній страхові платежі в сумі по 3279,98 грн. за кожні роки та відповідно до зазначеного вище розрахунку заборгованості ОСОБА_5 за тілом кредиту, сплачені Банком страхові внески ,зараховані в тіло кредиту 16.10.2009 року в розмірі 595,37 доларів США, 15.10.2010 року в розмірі 599,81 доларів США, 14.10.2011 року в розмірі 592, 35 доларів США та 16.10.2012 року в розмірі 585,07 доларів США, що загалом складають 2372, 60 доларів та таке зарахування відповідає п.2.1.3. умов кредитного договору (а.с. 7-10).

Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_5 за тілом кредиту станом на 03.09.2013 року складає 55198,24 доларів США (52825,64 доларів США заборгованості станом на 05.05.2009 року + 2372,60 доларів США страхових внесків, внесених після 05.05.2009 року).

Між тим, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за відсотками та пенею за вказаним кредитним договором, відсутності підстав для застосування до частини позовних вимог позивача строку позовної давності, а також солідарної відповідальності вказаних Поручителів між собою, виходячи з наступного.

В ч.1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку.

Згідно до вимог ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Таким чином, за змістом договір поруки має додатковий до основного зобов»язання - кредитного договору, характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а тому розмір відповідальності поручителя прямо залежить від розміру такої відповідальності Боржника.

Як свідчать умови зазначеного кредитного договору, при його укладанні Банк та ОСОБА_5 визначили строк виконання ним обов»язків щодо сплати кредитних коштів, процентів та комісії до 15 жовтня 2015 року та строки сплати чергових платежів з 17 по 22 число кожного місяця, згідно графіка погашення такої заборгованості.

Матеріали справи також свідчать про те, що ОСОБА_5, починаючи з жовтня 2006 року стали порушуватись забов»язання по щомісячній сплаті відсотків та комісійної винагороди, а з листопада 2008 року він взагалі припинив виконувати будь-які зобов»язання за кредитним договором, у зв»язку з чим заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 червня 2010 року в рахунок погашення заборгованості в розмірі 6033,80 доларів США, було звернуто стягнення на предмет іпотеки (а.с.7-10, 78-80).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлений загальний строк позовної давності тривалістю три роки.

В ч.2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені).

Згідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від для коли особа довідалась або могла довідатись по порушення свого права , або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності ,до нового строку не зараховується.

Таким чином, за змістом вказана норма права передбачає переривання строку позовної давності в разі подання позову після якого перебіг позовної давності починається заново, а також не зарахування часу, що минув до переривання перебігу позовної давності , до нового строку.

В правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.11.2013 року у справі 6-116 цс13 вказано, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу-до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов»язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики( разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає стягненню.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що перебіг строку позовної давності для вимог Банку щодо стягнення з Боржника солідарно з поручителями процентів, комісії та пені почався з листопада 2008 року , перервався 09 червня 2010 року, у зв»язку зі зверненням до суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та з вказаної дати почався заново та до вимог щодо стягнення заборгованості по процентам, комісії за період з 09 червня 2010 року закінчився 09 червня 2013 року, а до вимог про стягнення пені , закінчився 09 червня 2010 року.

З вимогою про дострокове погашення кредиту Банк звернувся 24 жовтня 2013 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, за весь період дії кредитного договору, так і майбутні платежі по тілу кредиту ( а.с.3) .

Відповідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Такі заяви про застосування до вимог позивача строку позовної давності містяться в поданих до суду першої інстанції представником відповідача ОСОБА_3 запереченнях та його заяві ( а.с.107-109, 151-152).

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про наявність підстав для застосування до вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам та комісії , які виникли до 25 жовтня 2010 року, а до вимог про стягнення пені, яка виникла до 25 жовтня 2012 року строку позовної давності, у зв»язку з чим з ОСОБА_5, солідарно з ОСОБА_6 та з ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість за відсотками, комісією та пенею в межах строку позовної давності з моменту звернення 24 жовтня 2013 року позивача до суду з зазначеним позовом та така заборгованість відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.7-10 стовпчики нарахування процентів та комісії) станом на 03.09.2013 року складає: за відсотками в сумі 25 912,31 доларів США; за комісією в сумі 8 543,18 доларів США.

Суд першої інстанції на вказані обставини справи та вимоги зазначених норм матеріального права уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку щодо відсутності підстав для застосування до позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками та комісією, заявлених ним до 24 жовтня 2010 року, а за пенею, заявлених до 24 жовтня 2012 року - строку позовної давності та відсутності підстав для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Між тим, як свідчить розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором стосовно пені, така заборгованість станом на 03.09.2013 року складає 165227,6 доларів США, що значно перевищує розмір заборгованості за вказаним кредитним договором , у зв»язку з чим судова колегія погоджується в висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до вимог Банку ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені до 55198,24 доларів США.

Крім того, суд першої інстанції, стягуючи солідарно заборгованість за вказаним кредитним договором як з Боржника, так і з поручителів, не звернув уваги на те, що відповідно до умов зазначених вище договорів поруки та вимог ч.1 ст. 553, ч.1 ст. 554 ЦК України, кожен із вказаних вище Поручителів несе солідарну відповідальність з Боржником, а не солідарну відповідальність між собою, як Поручителі , у зв»язку з чим прийшов до помилкового висновку щодо солідарного стягнення з ОСОБА_8, та ОСОБА_3 200,00 грн. заборгованості за вказаним кредитним договором з Поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове Агенство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова.

За таких обставин, а також враховуючи , що резолютивна частина рішення суду першої інстанції містить загальний розмір солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь Банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 178958,14 доларів США, то рішення суду підлягає зміні, як таке,що ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам ( пункти 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) та скасуванню його як в цій частині, так і в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі міста Харкова та ухваленню в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_5, солідарно з ОСОБА_6 та з ОСОБА_3 заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 144 851,97 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 55198,24 доларів США; заборгованості за відсотками в сумі 25 912,31доларів США; заборгованості за комісією в сумі 8 543,18 доларів США; заборгованість за пенею в розмірі 55 198,24 доларів США, та про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі міста Харкова, солідарно з ОСОБА_5 200,00 грн. заборгованості за кредитним договором, з зазначених вище підстав.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Згідно до вимог частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-прапорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено.

В пункті 36 роз»ясень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина 1 статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-У1 «Про судовий збір»).

Як свідчать матеріали справи, позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 511660,34 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на 03.09.2013 року складає 4088166,11 грн. та сплачено судовий збір за подачу позову до суду у сумі 3441,00 грн.

Позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в розмірі 144 851,97 доларів США, тобто задоволені в 3,5 разів в меншому розмірі, ніж були заявлені позивачем.

За таких обставин рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні та зменшенню розміру такого стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь позивача до 327,71 грн. з кожного (3441,00 грн. : 3,5 задоволених позовних вимог : 3 розмір стягнення з кожного з відповідачів).

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню його без змін.

Враховуючи, вимоги зазначених норм процесуального права та часткове задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений ним при подачі апеляційної скарги судовий збір пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги в сумі 422,00 грн.

Керуючись ст. ст.303, 309, 316, 317, 319, 218 ЦПК України,судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Змінити рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 12 листопада 2014 року, скасувавши його в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 178 958 (сто сімдесят вісім тисяч дев»ятсотп»ятдесят вісім) доларів США 14 центів та в частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі міста Харкова, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 200 грн. заборгованості за вказаним кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 останнє відоме місце реєстрації : 61000, АДРЕСА_5, ІПН НОМЕР_1 солідарно з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: 62203, АДРЕСА_8, ІПН НОМЕР_2 та з ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: 61000, АДРЕСА_6 , ІПН : НОМЕР_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», розташованого за адресою: 49094 м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄРДПОУ 14360570, рахунок № 3111 заборгованість за кредитним договором № НАЕ2GF01270137 від 17.10.2005 року , а саме : заборгованість за кредитом в сумі 55198,24 (п»ятдесят п»ять тисяч сто дев»яносто вісім) 24 центи США; заборгованість за відсотками в сумі 25 912 (двадцять п»ять тисяч дев»ятсот дванадцять) доларів 31 центів США; заборгованість за комісією в сумі 8 543 (вісім тисяч п»ятсот сорок три) доларів 18 центів США; заборгованість за пенею в розмірі 55 198 ( п»ятдесят п»ять тисяч сто дев»яносто вісім) доларів 24 центи США, а всього: 144 851 (сто сорок чотири тисячі вісімсот п»ятдесят один) долар 97 центів США.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі міста Харкова, солідарно з ОСОБА_5 200,00 грн. заборгованості за кредитним договором № НАЕ2GF01270137 від 17.10.2005 року.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до 327, 71 грн. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», розташованого за адресою: 49094 м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄРДПОУ 14360570 на користь ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою 61000, АДРЕСА_7, ІПН: НОМЕР_3 витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 422,00 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя :

Судді :