Провадження № 2/522/2502/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Івченка В.Б.

при секретарі - Січінава М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Одеській області, ГУ ДКС про стягнення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ГУ МВС України в Одеській області, Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 87,4 грн., моральної шкоди у розмірі 50000 грн. та судових витрат у розмірі 266,36 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 09.07.2014 року ОСОБА_1 звернулась до СУ ГУМВС України в Одеській області з письмовою заявою про скоєння відносно неї кримінальних правопорушень 03.07.2014 року та повідомила, що о 14.00 год. цього ж дня на неї був вчинений розбійний напад, грабіж, з викраденням та пошкодженням її майна, особи, яких вона впізнала, викрали у неї мобільний телефон з сім картою, з грошовими коштами у сумі 26 грн. на рахунку, з картою памяті 8ГБ на загальну суму 1700 грн., при цьому їй погрожували насильством, вбивством нападники прізвища яких їй відомі, таким чином були скоєні кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 129, 186, 187, 255, 256, 257, 296, 356, 365, 396 КК України.

Зазначена заява не була внесена до ЄДРДР у передбачені ч.1 ст.214 КПК України строки.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2014 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси скарга ОСОБА_1 задоволена частково, якою зобов'язано начальника СУ ГУМВС України в Одеській області внести до ЄДРДР у порядку передбаченому ст.214 КПК України, письмову заяву ОСОБА_1 від 09.07.2014 року та розпочати досудове розслідування та надати ОСОБА_1 документ, що підтверджує прийняття та реєстрацію вказаної заяви, копію процесуального документу з приводу заяви. В частині визнання неправомірними дії та бездіяльність посадових осіб СУ ГУМВС України в Одеській області, слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області, суб'єктів оскарження по порушенню закону та процесуальних прав, при невнесені її письмової заяви про скоєння кримінального правопорушення при розгляді заяви ОСОБА_1 від 09.07.2014 року - залишено без розгляду та повернено заявнику.

Вищезазначеною бездіяльністю посадових осіб СУ ГУМВС України в Одеській області були грубо порушені її процесуальні та громадянські права на своєчасний, об'єктивний розгляд заяви, на захист та поновлення порушених прав, права на отримання реєстраційного номеру кримінального провадження та процесуального рішення по заяві.

Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням справу розглядати у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнали та просили у задоволенні позовної заяви відмовити за безпідставністю.

Вислухавши представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом в судовому засіданні встановлено, що 27.07.2014 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси скарга ОСОБА_1 задоволена частково, якою зобов'язано начальника СУ ГУМВС України в Одеській області внести до ЄДРДР у порядку передбаченому ст.214 КПК України, письмову заяву ОСОБА_1 від 09.07.2014 року та розпочати досудове розслідування та надати ОСОБА_1 документ, що підтверджує прийняття та реєстрацію вказаної заяви, копію процесуального документу з приводу заяви. В частині визнання неправомірними дії та бездіяльність посадових осіб СУ ГУМВС України в Одеській області, слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області, суб'єктів оскарження по порушенню закону та процесуальних прав, при невнесені її письмової заяви про скоєння кримінального правопорушення при розгляді заяви ОСОБА_1 від 09.07.2014 року - залишено без розгляду та повернено заявнику.

Згідно ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Частиною 4 статті 61 ЦПК передбачено, що вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Підстави відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду встановлені статтею 1176 ЦК України.

Відповідно до частини 6 статті 1176 ЦК шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Як передбачено ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі га стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 Цивільного кодексу України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Водночас, позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння їй відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров'я, тощо, а також не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження шкоди та того, з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи спірну суму завданої, за її твердженням, відповідачем, моральної шкоди у розмірі 50000 гривень.

Враховуючи те, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду вимоги скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дії та бездіяльність посадових осіб СУ ГУМВС України в Одеській області, слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області, суб'єктів оскарження по порушенню закону та процесуальних прав, при невнесені її письмової заяви про скоєння кримінального правопорушення при розгляді заяви ОСОБА_1 від 09.07.2014 року - залишено без розгляду та повернено заявнику, суд вважає, вина посадових осіб СУ ГУМВС України в Одеській області в судовому порядку визнана не була, а тому правові підстави для задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди відсутні.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 87,4 грн., необхідно зазначити, що вказана сума не є матеріальною шкодою у розумінні статті 22 ЦК України, а є канцелярськими та іншими витратами, які ОСОБА_1 сплатила під час розгляду скарги в порядку статті 303 КПК України і які згідно вимог ЦПК України не відшкодовуються, а отже не можуть бути предметом спору у цивільній справі.

Крім того, вказана позивачем сума матеріальної шкоди не узгоджується з нормами статті 79 ЦПК України, оскільки понесені витрати у цьому випадку є власними витратами ОСОБА_1, якими вона розпоряджається самостійно та не відносяться до витрат, передбачених пунктом 3 частини З статті 79 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ст.43 Бюджетного кодексу України, органи Державної казначейської служби здійснюють лише обслуговування Державного бюджету України.

Разом з цим, ст.ст. 92 і 95 Конституції України зазначено, що виключно законами України визначається державний бюджет України і бюджетна система України та виключно тільки законом про Державний бюджет України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного Кодексу України та Закону про Державний бюджет України.

Відповідно до п. 8 ст. 7, п. 1, 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом про Державний бюджет України.

Пунктом 6 частиною 1 статті 2 Бюджетного кодексу України встановлено, що повноваження на здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету надаються розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів.

Відповідно до бюджетного законодавства органи МВС є розпорядником бюджетних коштів і уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань та здійснення видатків з бюджету.

Крім того, прописуючи шлях виконання у прохальній частині позовної заяви, позивач посилається також на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до положень ст.3 якого, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу.

На виконання вимог вищевказаного Закону та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 зі змінами та доповненнями. Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області здійснює безспірне списання коштів з рахунків боржника, які відкриті в органі Казначейства (стягнення конкретних сум з конкретних боржників).

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивачем не надані до суду будь-які документи, які підтверджують її право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, судових витрат, та які необхідні для дослідження у судовому засіданні за процесуальними нормами, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Одеській області, ГУ ДКС про стягнення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Бюджетним кодексом України, ст.ст., 22. 23, 1166, 1167, 1172, 1176 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Одеській області, ГУ ДКС про стягнення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк - з дня проголошення рішення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси Івченко В.Б.