Номер провадження: 22-ц/785/2113/15
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.

при секретарі - Максимець І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 законним представником якої є ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_6 про визнання дійсним договору застави і визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

27.07.2011 року, ОСОБА_4звернувся із позовом про визнання дійсним договору застави і визнання права власності на 3/10 частин домоволодіння по АДРЕСА_1.

Позов обгрунтовано тим, що 26 квітня 2006 року між позивачем і ОСОБА_7 укладено договір позики, за яким останній отримав у борг 463 500 гривень еквівалент 90 000 доларів США. У травні 2006 року ОСОБА_7позичив ще 7 000 гривень. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань, 19.06.2011 року ОСОБА_7.і позивач уклали договір застави, за умовами якого ОСОБА_7передав у заставу 3/10 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, яке йому належало на праві власності.

Договір застави не посвідчено у нотаріальній конторі через те, що позивач, який був у дружніх стосунках із ОСОБА_7, покладався на те, що останній добровільно поверне борг.

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 борг не повертає, ухиляється від виконання зобов'язання, а, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов визнав.

Третя особа ОСОБА_6проти позову не заперечувала.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2011 року позов задоволено: суд визнав дійсним договір застави частини домоволодіння від 19.06.2011 року, предметом якого є 3/10 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 і визнав за позивачем право власності на 3/20 частин домоволодіння. З відповідача на користь позивача суд стягнув судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на те, що оскаржуване рішення впливає на права ОСОБА_3, який з 2007 року, на підставі рішення суду, намагається стягнути з ОСОБА_7 борг у сумі 440 000 гривень. У скарзі також зазначено про невідповідність рішення суду вимогам ст. 220 ЦК України.

У засіданні колегії суддів: Присяжний Ю.В.скаргу підтримав; представник позивача, законний представник відповідача і третя особа скаргу не визнали. Позивач ОСОБА_4.у засідання колегії суддів не з'явився.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.03.2015 року до участі у справі залучений правонаступник ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, законним представником якої є її мати ОСОБА_6

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Позивач просив визнати дійсним договір застави частини домоволодіння від 19.06.2011 року, предметом якого є 3/10 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 між ним та ОСОБА_7, який укладено у простій письмовій формі і визнати за ним право власності на частину домоволодіння (а.с.3,4).

Між тим, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ст. 182 ч.1 ЦК України).

Відповідно до ст. 220 ч.1 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

За змістом ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна.

Встановлено, що 19.06.2006 року, ОСОБА_4.і ОСОБА_7, у простій письмовій формі, уклали договір застави частини домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.9).

Договір застави нерухомого майна від 19.06.2011 року нотаріально не посвідчено, застава нерухомого майна не пройшла державну реєстрацію.

Норма ст. 220 ч.2 ЦК України, у даному випадку, не підлягає застосуванню до правочину у вигляді застави нерухомого майна, який підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню і обов'язковій державній реєстрації, оскільки момент вчинення такого правочину, відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України, пов'язується із його державною реєстрацією, тому такий правочин не є укладеним і не створює прав та обов"язків для сторін.

Зважаючи на те, що договір застави нерухомого майна від 19.06.2011 року, викладений у простій письмовій формі не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін такого договору, колегія суддів відмовляє у позові у повному обсязі.

Заперечення представника позивача ОСОБА_4стосовно того, що ОСОБА_3не має права на оскарження рішення суду, зазначене рішення суду не впливає на його права, - не заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.06.2006 року накладено арешт на 3/10 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, а рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2007 року з ОСОБА_7на користь ОСОБА_3стягнуто 440 000 гривень боргу. (справа Київського районного суду м. Одеси № 2-1619/2007 року за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_3 до ОСОБА_7про стягнення боргу, а.с.6 т.1, а.с.54-56 т.2).

Рішення суду від 24.05.2007 року про стягнення з ОСОБА_7на користь ОСОБА_3боргу у сумі 440 000 гривень знаходилось на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби.

Станом на теперішній час рішення суду про стягнення боргу на користь ОСОБА_3не виконано.

Як кредитор ОСОБА_7, ОСОБА_3, в силу ст. 1281 ЦК України, вправі пред'явити вимоги до спадкоємців ОСОБА_7

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 є кредитором ОСОБА_7, рішення суду впливає на права ОСОБА_3, який відповідно до ст. 292 ч.1 ЦПК України має право апеляційного оскарження рішення суду від 17.08.2011 року.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстнації дійшов необгрунтованого висновку про задоволення позову, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2011 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_4 у позові до ОСОБА_5, законним представником якої є ОСОБА_6 про визнання дійсним договору застави від 19.06.2011 року і про визнання права власності на частину домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Л.М. Вадовська