Справа № 377/14/15-ц Головуючий у І інстанції Теремецька Н. С.
Провадження № 22-ц/780/2730/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 26 28.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Лащенка В.Д., Яворського М.А.,

за участю секретаря Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 16 березня 2015 року за заявою ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Славутицького міського суду Київської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 22 січня 2015 року даний позов забезпечено шляхом накладення арешту на ? частину будинку за адресою АДРЕСА_1

В березні 2015 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що за умовами шлюбного договору будинок за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності її чоловіку ОСОБА_4, а тому на нього не може бути накладено арешт, відтак заходи забезпечення позову мають бути скасовані.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 16 березня 2015 року заяву відповідача ОСОБА_3 задоволено, скасовано заходи забезпечення позову у справі, а саме арешт на ? частину будинку за адресою АДРЕСА_1 накладений ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 22 січня 2015 року.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 16 березня 2015 року та постановити нову ухвалу про забезпечення позову.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про скасування заходів забезпечення позову та скасовуючи арешт, суд першої інстанції виходив із того, що майно, на яке накладено арешт, належить на праві особистої приватної власності чоловіку відповідача - ОСОБА_4 і не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 22 січня 2015 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Також ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 22 січня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, накладено арешт на ? частку житлового будинку, розташованого за адресою Київська область, АДРЕСА_1 який зареєстровано на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області, Р№ 173.

Відповідно до ст. ст. 151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 16 січня 2013 року.

Згідно шлюбного договору від 18 січня 2013 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, майно, що підлягає державній реєстрації, яке було придбане ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі після укладення цього договору, належатиме на праві особистої приватної власності тому з подружжя, на чиє ім'я воно зареєстроване. Договір посвідчено приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу, Р№ 49 (а. с. 51).

06 листопада 2013 року ОСОБА_4 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Славутич Київської області, на підставі договору купівлі-продажу, укладеному із ОСОБА_2 Дружина покупця ОСОБА_3 надала свою письмову згоду на купівлю будинку в особисту приватну власність покупця, що підтверджується її заявою. Право власності зареєстровано 06 листопада 2013 року згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно до вимог ст. 93 СК України, шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов'язки. Шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов'язки подружжя як батьків. Шлюбний договір не може регулювати особисті відносини подружжя, а також особисті відносини між ними та дітьми. Шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Таким чином, при укладенні даного шлюбного договору подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визначили на майбутнє правовий режим майна, яке буде придбане в шлюбі, і даний правовий режим майна було в подальшому застосовано при укладенні ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будинку.

За даних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що будинок, на частину якого накладено арешт, не належить відповідачу, а тому накладення на нього арешту суперечитиме ст. 151 ЦПК України, заяву про скасування заходів забезпечення позову необхідно задовольнити та скасувати арешт.

Не спростовують висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги щодо невідповідності шлюбного договору вимогам ч. 5 ст. 93 СК України.

Відповідно до ст. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Посилаючись на ч. 2 ст. 215 ЦК України, апелянт вважала шлюбний договір нікчемним правочином, однак не навела жодних вимог закону, які б визначали нікчемність даного шлюбного договору, оскільки обставини, передбачені ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст якої наведено апелянтом, визначають недійсність оспорюваного правочину та підлягають доведенню.

Таким чином, оскільки шлюбний договір від 18 січня 2013 року ніким не оспорений, в силу презумпції правомірності правочину він вважається чинним.

Доводи апеляційної скарги, що відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, висновків суду не спростовують.

При цьому колегія суддів враховує, що вимог до ОСОБА_4 позивачем заявлено не було.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Лащенко В.Д.

Яворський М.А.