Справа № 369/666/13ц Головуючий у І інстанції Волчко А.Я.
Провадження № 22-ц/780/1686/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 58 28.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-Асістанс» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-Асістанс», третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що 04 серпня 2012 року близько 20 год. у м. Вишневе по вул. Л. Українки сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний їй автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження. Пригода сталася з вини водія ОСОБА_5, яка керувала автомобілем НОМЕР_2, що встановлено постановою Києво-Святошинського районного суду. Згідно висновку експертно-товарознавчого дослідження по оцінці транспортного засобу від 12 грудня 2012 року, сума матеріальної шкоди становить 17621,06 грн.; також неправомірними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду 10000 грн. Просила стягнути із відповідача на її користь відшкодування завданої майнової шкоди 17621,06 грн., моральної шкоди 10000 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Після скасування заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2013 року, уточнивши позовні вимоги в заяві від 19 червня 2014 року (а. с. 116), просила стягнути заподіяну матеріальну шкоду у повному обсязі з ТОВ «Гарант-Асістанс», а моральну шкоду - із ОСОБА_6

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Гарант-Асістанс» на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 17621,06 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач ТОВ «Гарант-Асістанс», не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2014 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині до ТОВ «Гарант-Асістанс» як неналежного відповідача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі належного ОСОБА_2 автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_2 під керуваванням ОСОБА_3, в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 серпня 2013 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку експерта ПП «Вега 999» № 24/12 від 12 грудня 2012 року шкода, завдана в результаті пошкодження автомобіля НОМЕР_1, становить 17621,06 грн.

Відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1 застрахована на підставі полісу № АВ 5414291, чинного до 31 грудня 2012 року, за яким страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 50000 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, суд першої інстанції виходив із того, що відповідальність винної особи була застрахована ТОВ «Гарант-Асістанс» відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відтак завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком в межах, передбачених договором страхування, а тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди із ТОВ «Гарант-Асістанс» підлягають задоволенню.

Однак такий висновок суду на думку колегії суддів є помилковим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, за наявності договору обов'язкового страхування суб'єктний склад та межі відповідальності за спричинення шкоди третій особі визначаються нормативно-правовими актами, які регламентують страхові правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 12, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Як було встановлено, страховий ліміт страховика згідно з полісом обов'язкового страхування № АВ 5414291 становить 50000 грн. на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну.

При цьому вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_1, становить 17621,06 грн.

Таким чином, в силу договору про обов'язкове страхування відповідальність застрахованої особи починається із перевищенням страхової суми 50000 грн., розмір шкоди, визначеної в сумі 17621,06 грн., із якою погоджується позивач, є меншою даної страхової суми.

Однак судом першої інстанції при стягненні суми матеріальної шкоди із ТОВ «Гарант-Асістанс» не було належним чином встановлено особу страховика, на яку покладено обов'язок страхового відшкодування в даних правовідносинах.

Зокрема на бланку поліса № АВ 5414291 на місці реквізитів страховика знаходиться печатка «Для договорів страхування» ВАТ НАСК «Оранта», на що суд першої інстанції уваги не звернув, таким чином ВАТ НАСК «Оранта» в спірних відносинах є страховою компанією.

ТОВ «Гарант-Асістанс» згідно даних Єдиного державного реєстру фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців займається «іншою допоміжною діяльністю у сфері страхування та пенсійного забезпечення, оцінювання ризиків та завданої шкоди» (а. с. 155). В свою чергу, ВАТ НАСК «Оранта» є страховою компанією.

Крім того, згідно витягу централізованої бази даних МТСБУ поліс № АВ 5414291 виданий страховою компанією ВАТ НАСК «Оранта», застрахований транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_2 (а. с. 152).

При цьому позовні вимоги до даного страховика заявлені не були і до участі в справі в якості відповідача його не притягнуто.

За таких обставин суд першої інстанції невірно встановив обставини, що мають значення для справи, та безпідставно стягнув із ТОВ «Гарант-Асістанс» суму майнової шкоди із неналежного відповідача, який не є страховиком особи, винної в заподіянні страхового випадку.

Отже, рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди ухвалене в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, і підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо підставності позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Отже, оскільки ОСОБА_2 пред'явлено позовні вимоги про стягнення майнової шкоди в межах страхової суми до неналежного відповідача, а саме ТОВ «Гарант-Асістанс», який не є страховиком за договором обов'язкового страхування № АВ 5414291, яким забезпечується транспортний засіб Mersedes Benz д.н.з. НОМЕР_3, позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування в частині стягнення майнової шкоди та судових витрат із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову до ТОВ «Гарант-Асістанс».

Дані обставини не позбавляють ОСОБА_2 можливості звернутися до суду із позовом про стягнення матеріальної шкоди із належного відповідача.

Враховуючи, що рішення суду в частині, якою відмовлено в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, ніким не оскаржується, в даній частині рішення не є предметом апеляційного перегляду і не оцінюється колегією суддів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-Асістанс» задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2014 року скасувати в частині задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення судових витрат і ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-Асістанс» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.