РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 р. м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.,

судді: Собіна І.М., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: представників сторін і ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 15 січня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнання права власності на ? частку цього майна,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 15 січня 2014 року позов задоволено: визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також визнано за позивачем право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 487,40 гривень судового збору.

У поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 фактично покликається на порушення норм матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначала, що ухвалу Рівненського міського суду від 22 жовтня 2008 року про визнання мирової угоди, згідно з якою припинено її право власності та визнано за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру, скасовано 6 серпня 2015 року Апеляційним судом Рівненської області. Тому вважала, що внаслідок цього факту право власності ОСОБА_3 на квартиру припинено. Відтак, на її думку, оскаржуване судове рішення, яке ґрунтується на підставі ухвали про визнання мирової угоди та яким встановлено за ОСОБА_2 право власності на ? частину спірної квартири, підлягає скасуванню.

Крім того, квартира підлягає поверненню їй як первісному власнику, однак вона не має можливості зареєструвати на неї права до скасування реєстрації її за сторонами у справі.

Просила рішення суду першої інстанції скасувати, скасувавши реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 як ? її частки.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із існування юридичних фактів, які містяться в ухвалі суду щодо визнання мирової угоди, про те, що спірна квартира є власністю відповідача, а оскільки право на неї ним набуто під час подружніх відносин з ОСОБА_2, тому нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В зв'язку з цим позивач набула право на рівну з ОСОБА_3 частку в квартирі.

Проте на даний час з такими висновками погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2008 року Рівненським міським судом постановлено ухвалу, якою визнано мирову угоду між сторонами у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріуса Усик С.І., Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" в особі Рівненської філії, Рівненське регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, комунальне підприємство "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації; про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, переведення прав і обов'язків покупця, переведення прав і обов'язків позичальника та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 7-8).

Пунктами 3-5 цієї ухвали визначено, що сторони дійшли згоди, що позивачі за свої спільні кошти як подружжя сплачують залишкову суму з урахуванням відсотків за кредитним договором №376-2005-840 від 16 серпня 2005 року в Рівненській філії АКІБ "УкрСиббанк" від імені ОСОБА_1 Сторони дійшли згоди, що після визнання умов мирової угоди судом право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 припиняється. Сторони визнають, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3

На цій підставі Комунальним підприємством "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на зазначену квартиру (а.с. 6).

В засіданні апеляційного суду представники сторін і особи, яка подала апеляційну скаргу, підтвердили той факт, що до визнання мирової угоди судом спірна квартира належала на праві власності саме ОСОБА_1

Вважаючи, що квартира АДРЕСА_1 набута сторонами під час їхнього шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, у березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності та визнання права на частку у квартирі.

З вимогами ОСОБА_2 погодився і суд першої інстанції.

15 травня 2014 року дані про набуте право позивача на ? частку квартири АДРЕСА_1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 120-120, зв.).

Між тим, 6 серпня 2015 року ухвалу Рівненського міського суду від 22 жовтня 2008 року, якою визнано мирову угоду, Апеляційним судом Рівненської області скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 122-123).

Тобто факт набуття ОСОБА_3 на основі ухвали суду про визнання мирової угоди права власності на квартиру АДРЕСА_1 - як підстава визнання спірного нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і визнання за ОСОБА_2 права на частку - припинився і ця обставина, тобто існування ухвали суду, більше не створює відповідних прав і обов'язків для них як заінтересованих осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми ч. 2 ст. 318 ЦК України передбачають рівність перед законом усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положення ч. 5 ст. 11 ЦК України визначають, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, після припинення права власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на спірну квартиру право на неї повертається до її попереднього власника - ОСОБА_1

Згідно з ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною першою ст. 3 ЦПК України зазначено про право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у порядку, встановленому цим Кодексом.

ОСОБА_1 участі у справі не брала, однак існуванням оскаржуваного рішення порушуються її суб'єктивні цивільні права на квартиру, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню через його скасування і відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Щодо вимоги особи, яка подала апеляційну скаргу, про скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на частку в квартирі, то з нею неможливо погодитися.

Так, згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частина перша ст. 11 ЦПК України передбачає розгляд судом цивільних справ не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки такого позову до суду першої інстанції пред'явлено не було і він не був предметом судового розгляду, тому апеляційний суд не вправі виходити за коло диспозитивності цивільного судочинства і вирішувати вимогу про скасування реєстрації права власності позивача.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

На підставі ч. 1 ст. 316, ст. 318, ч.ч. 1, 2 ст. 321, ч. 5 ст. 11 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 318, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 15 січня 2014 року скасувати.

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частку цього майна.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: