Справа № 473/868/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої: судді - Ротар М.М., при секретарі судового засідання - Фінько О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про тлумачення заповіту

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Олександрівської селищної ради, в якому просила тлумачити заповіт померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3, який був посвідчений 06.06.1997 року секретарем виконавчого комітету Олександрівської селищної ради.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що за життя батько склав заповіт, згідно якого він заповідав позивачу житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач звернулася до нотаріуса з приводу оформлення своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оскільки за вищезазначеним заповітом заповідано спадкове майно ОСОБА_1 , тоді як в пред'явлених нотаріусу документах прізвище спадкоємця ОСОБА_1, що позбавляє нотаріуса можливість встановити спадкоємця за заповітом та рекомендовано звернутися до суду для тлумачення вищезазначеного заповіту.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просила розтлумачити заповіт ОСОБА_3 від 06.06.1997 року, посвідчений секретарем Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про те, що ОСОБА_3 зробив розпорядження на випадок своєї смерті і заповів все своє майно ОСОБА_1.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача - Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3. (свідоцтво про смерть НОМЕР_1, видане 05 січня 1998 року).

За життя ним був складений заповіт від 06.06.1997 р. посвідчений секретарем виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 283, згідно до якого ОСОБА_3 все своє майно заповідав ОСОБА_1.

В судовому засіданні було встановлено, що на час складання заповіту прізвище спадкоємиці ОСОБА_1 було встановлено за паспортом громадянина СРСР НОМЕР_2, виданим Вознесенським МРВВС України в Миколаївській області 12.02.1980 року. При отриманні нового паспорту в 2001 році її прізвище було записане як ОСОБА_1. Крім того за вищезазначеним заповітом спадкоємиця ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) у колективному сільськогосподарському підприємстві "Воронівка" с. Воронівка Вознесенського району Миколаївської області. Вказані обставини підтверджуються довідкою-роз'ясненням державного нотаріуса Другої Вознесенської державної нотаріальної контори від 27.01.2015 року № 79/0214.

Згідно ч. 1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

З метою оформлення спадщини позивач звернулася до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори, в якій на підставі її заяви заведена спадкова справа за № 361/2000 від 04.10.2000 року. Однак, державний нотаріус встановила, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за вищезазначеним заповітом, оскільки за заповітом заповідано ОСОБА_1 , а в пред'явлених документах прізвище спадкоємиці ОСОБА_1, що унеможливлює встановити спадкоємця за заповітом.

Виходячи з аналізу положень ст.ст.213, 1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч.2 ст.213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дійсне волевиявлення заповідача було спрямоване на заповідання майна саме позивачу - ОСОБА_1, а не відповідність написання прізвища спадкоємця у заповіті та в документах, що посвідчують особу, пов'язане з невірним перекладом з російської мови на українську під час видачі нового паспорту у 2001 році.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 27,31,114 ЦПК України , суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про тлумачення заповіту - задовольнити.

Тлумачити заповіт ОСОБА_3, який був посвідчений 06.06.1997 року секретарем Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 283, а саме: що ОСОБА_3 зробив розпорядження на випадок своєї смерті і заповів все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому по закону ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя М.М. Ротар