_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/744/15
УХВАЛА

про забезпечення позову

02.04.2015 року суддя Київського районного суду м. Одеси Васильків О.В. розглянувши цивільну справу за позовною ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фамільний дім", ОСОБА_3 про заборону самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИЛА:

11.12.2014 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до відповідача, в якому просять визнати будівництво чотирьох поверхового п'ятдесяти дев'яти квартирного будинку по АДРЕСА_1 самочинним; заборонити відповідачу самочинне будівництво 4х поверхового 59 квартирного будинку по АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача здійснити демонтаж будівельної огорожі, встановленої по АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача припинити нецільове використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва багатоквартирної будівлі; зобов'язати відповідача відновити стан земельної ділянки, який існував до початку будівництва як такий, що не передбачає її цільове використання для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

01.04.2015 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивачів ОСОБА_4 про забезпечення позову, в якому просить заборонити відповідачам виконувати будь-які будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1 до ухвалення по справі рішення, що вступить у законну силу. Мотивуючи клопотання тим, що з грудня 2014 року і до сьогодні відбувається зведення багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці, не відведеній для зазначених цілей. Вказані дії відповідачів створюють реальну загрозу унеможливлення виконання рішення суду, оскільки у недобросовісних забудовників на підставі ст. 331 ЦК України виникає право власності на новостворене нерухоме майно.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме дише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, так як необґрунтована і недоведена, оскільки стороною позивача відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року не надано доказів на підтвердження вимог, заявлених у заяві про забезпечення позову, а саме посилання на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, суд вважає не достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_4 про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали та протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали особою без участі якої її було постановлено.

Суддя Васильків О. В.