20.03.2015 Єдиний унікальний номер 205/7386/14-ц
Справа № 2/205/646/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі :

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про стягнення грошових сум, -

В С Т А Н О В И В :

29 серпня 2014 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про стягнення грошових сум (а.с.1-2).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його бабуся - ОСОБА_3 мала статус ветерана війни.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2012 року визнано неправомірними дії та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 щорічної допомоги до 5 травня за 2011 рік. Дана постанова набрала законної сили 23.10.2012 року. Враховуючи раніше сплачені кошти, відповідач повинен був сплатити ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 2 936,00 грн.

Посилаючись на чинне законодавство позивач зазначив, що відповідач як боржник, який не виконав свої зобов'язання вчасно повинен починаючи з 05.05.2011 року, враховуючи індекс інфляції та 3% річних та невиплаченої суми допомоги, сплатити на користь ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 4 046,66 грн. (2 936,00 грн. +781,02 грн.+2 329,64 грн.).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. На момент її смерті позивач проживав разом із ОСОБА_3, тому йому як члену сім'ї належить виплатити суму допомоги нараховану померлій.

Уточнивши свої позовні вимоги та враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради на свою користь грошову кошти в сумі 4 046,66 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2014 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с.6), яку ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року скасовано(а.с.21).

Ухвалою суду від 11 лютого 2015 року відкрито провадження по справ та призначено до судового розгляду (а.с.59).

Позивач в особі свого представника за довіреністю - ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач в особі свого представника у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки свого представника не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника не надсилав.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні, повний текст складений 24 березня 2015 року.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2012 року визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради щодо нездійснення виплати ОСОБА_3 щорічної одноразової допомоги до 5 травня у розмірах, передбачених Законом України «Про статус ветеранів і гарантії їх соціального захисту» у 2011 році;зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 щорічної одноразової допомоги до 5 травня за 2011 рік у розмірах, передбачених Законом України «Про статус ветеранів і гарантії їх соціального захисту», з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період (з.а.с.53).

Постанова набрала законної сили 23 жовтня 2012 року, про що зроблено відповідно відмітку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.54).

Згідно довідки приватного нотаріуса ДМНО Батової Л.Г., ОСОБА_2 єдиний спадкоємець за законом, який прийняв спадщину на майно, що належало його бабусі - ОСОБА_3, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33).

У відповідності до ст..1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Достовірно встановлено, що до управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради державною виконавчою службою та підрозділом примусового виконання рішень не направлялось постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_3 (а.с.57).

У відповідності до ст..30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Цивільна дієздатність поряд з цивільною правоздатністю є необхідною ознакою суб'єкта цивільних відносин і разом з правоздатністю складає поняття цивільної правосуб'єктності. Проте якщо цивільна правоздатність означає можливість фізичної особи мати цивільні права та обов'язки, то цивільна дієздатність передбачає наділення особи можливістю набувати та реалізовувати цивільні права та обов'язки.

Як випливає із змісту абзацу другого ч. 1 ст. 30 ЦК України, до змісту цивільної дієздатності входять наступні елементи: а) здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав; б) здатність самостійно здійснювати набуті цивільні права; в) здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки; г) здатність самостійно виконувати цивільні обов'язки; д) здатність нести відповідальність у разі невиконання цивільних обов'язків.

Відповідно до ст. 25 ЦК України, у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.

Згідно зі ст..1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

За змістом ст..608 ЦК України, зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

Отже, коли зобов'язання нерозривно пов'язане із особою боржника або кредитора і у зв'язку з цим не може бути виконане або прийняте іншою особою.

Так, враховуючи вищевикладене суд приходить висновку, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, нараховані грошові кошти відповідно до постанови суду від 11.10.2012 року, не входять до складу спадщини, яку належним чином прийняв позивач та не можуть бути сплачені відповідачем, так як обсяг правоздатності спадкодавці припинився в момент її смерті.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є незаконними, безпідставними та в повному обсязі недоведеними з його боку, а отже задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, сплачені позивачем судові витрати не належать відшкодуванню, оскільки у задоволенні його позовних відмовлено в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.25, 30, 608, 1218-1219 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про стягнення грошових сум, - відмовити.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня одержання копії рішення суду.

Суддя В.С.Шавула