АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3545/15 Справа № 205/8972/14 Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник К.О. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Ремеза В.А.

за участю секретаря Ялової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т АН О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії.

Приблизно з середини 2013 року між позивачем та її сусідом, відповідачем по справі, виникли суперечки стосовно меж земельної ділянки, а саме, відповідач самовільно, не маючи відповідної технічної документації, звів огорожу з металопрофілю, яка згідно відповіді виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради № 1-2 від 22.05.2014 року збільшена до семи метрів. Позивач вважала, що своїми неправомірними діями відповідач чинить їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, а саме, проведення геодезичної зйомки меж земельної ділянки в натурі. Неодноразові звернення до відповідача припинити перешкоджання проведенню встановлення меж земельної ділянки, тобто демонтажу неправомірно встановленої огорожі залишилися без відповіді. Тому, позивач просила зобов"язати відповідача припинити порушення її права на користування земельною ділянкою площею 0,0500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача демонтувати за свій рахунок незаконно встановлену огорожу з металопрофілю на вказаній земельній ділянці.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені у повному обсязі.

Зобов"язано ОСОБА_2 припинити порушення права ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою площею 0,0500 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати за свій рахунок незаконно встановлену огорожу з металопрофілю на вказаній земельній ділянці.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2015 року виправлено описку у написанні прізвища відповідача у рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із того, що сторони у справі є землекористувачами, з чим погоджується колегія суддів, однак, як правове обґрунтування визначає норми, що передбачені ст.ст. 319, 391 ЦК України та ст. 103 ЗК України.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 11 травня 2012 року ОСОБА_3 придбала домоволодіння АДРЕСА_1 яке розташоване на земельній ділянці розміром 300 кв.м., кадастровий № :08:488:0030, що знаходиться за вищевказаною адресою. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим № 379 та зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.05.2012 року.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що на підставі Договору дарування 59/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами від 31.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром № 1867 та зареєстрованого 31.07.2013 року у Державному реєстрі правочинів під № 1961533 - відповідач ОСОБА_2 є власником 59/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, об"єкта житлової нерухомості, загальною площею: 60,2 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_2

Судом також було встановлено, що документи відповідачем на земельну ділянку згідно з діючим законодавством не оформлені, земельна ділянка використовується по її фактичному розташуванню, довжина земельної ділянки згідно з технічним паспортом збільшена до 7 метрів по межі з домоволодінням позивачки, встановлена огорожа з металопрофілю висотою 2 метра. Вищеказане було повідомлено відповіддю від 22.05.2014 року № І-2 спеціалістів управління з питань економічного розвитку, комунального господарства та самоврядного контролю Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради за наслідками виїзду на місце за зверненням позивача до Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради з заявою стосовно суперечок з ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою.

Згідно рішення Дніпропетровської міської ради № 58/42 від 30.10.2013 року "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок громадян у місті Дніпропетровську", зокрема, ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок по фактичному розміщенню індивідуальних жилих будинків, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, та зазначено, що орієнтована площа земельної ділянки - 0,0500 га.

Згідно витягу з фіскального кадастру ОСОБА_3 надані дані фіскального кадастру з метою приватизації земельної ділянки площею 0,0500 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1

За змістом ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою в відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку

посвідчується державним актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як встановлено судом першої інстанції сторони у справі фактично є землекористувачами та не є власниками спірних земельних ділянок, розмір яких також не встановлено. Розглядаючи справу суд першої інстанції не встановив, хто є власником чи землекористувачем земельної ділянки на якій розташована огорожа і який її дійсний розмір. Крім того, на думку колегії суддів позивачкою взагалі не доведено чим саме порушується її право і яке, у зв"язку із знаходженням огорожі на земельній ділянці, що їй не належить.

Крім того, суд першої інстанції, покладаючи обов"язки на відповідача у справі щодо демонтажу огорожі, не встановив, чи є ОСОБА_2 власником чи землекористувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на якій розташована огорожа, та чи є вказана особа власником цієї огорожі, та чи має право вчиняти дій щодо її демонтажу.

Тобто, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В ході розгляду справи, судом першої інстанції роз'яснювались сторонам їх права та обов'язки, у відповідності до вимог ст.ст. 10, 11 та 60 ЦПК України, однак позивач підтримала заявлені вимоги викладені саме в такому вигляді, вважаючи, що саме викладені вимоги у такому вигляді відповідають її прагненням.

Крім того, у суді апеляційної інстанції, колегією роз"яснювалось право позивача заявити клопотання про долучення або сприяння у отриманні доказів, на підтвердження її права користування земельною ділянкою саме у розмірі що нею зазначається у позові. Однак, представник позивача не вважав за необхідне заявляти таке клопотання вважаючи, що матеріалами справи достатньо підтверджено таке право її довірителя, а сама позивачка повністю підтримала пояснення та заперечення свого представника.

Колегія судів вважає, що для ухвалення законного рішення саме для суду мають принципове значення факти та обставини, що підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів.

Оскільки у справі, яка переглядається, відсутні докази того, що позивачу належить на праві володіння чи користування земельна ділянка з конкретно визначеним розміром її площі та встановленими межами, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення її вимог, як передчасних.

Таким чином, суд першої інстанції неналежним чином дослідив надані сторонами докази, неповно з"ясував обставини у справі, що мають суттєве значення для правильного вирішення даної цивільної справи, а тому, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія судів вважає, що, суд першої інстанції, задовольнивши позовну заяву, ухвалив по суті неправильне рішення.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення не відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

В.А.Ремез