АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1295/15
Справа № 640/3226/14-ц Головуючий 1 інстанції Діденко С.А.
Категорія: житлова Доповідач: Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцина В.Б.

Суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування та вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2014 року позов задоволено частково. ОСОБА_4 був вселений у квартиру АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_4 у користування житлову кімнату « 6» площею 15,4 кв.м., вбудовану шафу « 2» площею 1,0 кв.м. Виділено в користування ОСОБА_3 житлову кімнату « 7» площею 16,3 кв.м. У спільному користуванні сторін було залишено коридор «1» площею 11,6 кв.м., житлову кімнату «3» площею 9,3 кв.м., кухню « 4» площею 9,0 кв.м., вбиральню сполучену «5» площею 6,2кв.м., балкон з приміщення «3» площею 1,8кв.м., балкон з приміщення « 6» та « 7» площею 3,2 кв.м. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити позивачу перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1. В інший частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення незаконне, несправедливе, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд встановив обставини, які не були доведені позивачем належними доказами, суд застосував норми матеріального права, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. А саме: задовольняючи позовні вимоги щодо вселення та визначення порядку користування квартирою суд виходив з того, що відповідачем порушені житлові права позивача, але такий висновок суду не відповідає обставинам даної справи, оскільки окрім вказаної частини квартири у позивача є у власності половина іншої квартири, яка розташована по АДРЕСА_2 де він може мешкати. Крім того відповідач вказує на те, що між ними склалися неприязні відносини і проживання під одним дахом його та її з дитиною не бажано, та надала з цього приводу до суду висновок психолога-консультанта. При вирішенні справи суд безпідставно послався на ст. 365 ЦК України, якою не врегульовані спірні правовідносини.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, що з'явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів скарги та розглянутих позовних заяв, за відсутності відповідача, яка належним чином була повідомлена про розгляд справи, і яка свого представника в судове засідання не направила, хоча їй була надана для цього процесуальна можливість, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, яке з огляду на загальні засади цивільного законодавства та положення ст. 13 ЦК України може бути обмежене лише у випадку, якщо право власності використовується з наміром завдати шкоди іншій особі, а також є зловживання правом в інших формах.

За змістом ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності.

Районним судом безспірно встановлено, що сторони є співвласниками, по ? частині кожний, квартири АДРЕСА_1

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №4820 від 27.06.2014р., який ніким не оспорений, існує два можливих варіанти визначення порядку користування квартири.

Задовольняючи позов, районний суд обґрунтовано врахував, що відповідач за згодою позивача отримує у користування більшу, ніж позивач, житлову кімнату площею 16,3 кв.м., і відповідно, забезпечує їй разом з дитиною більш комфортні умови для проживання та користування квартирою. При цьому передбачені ст. 156 ЖК України права дитини сторін, як члена сім?ї власника квартири, не були порушені. У спільному користуванні співвласників залишені інші приміщення, до яких доступ їх спільній дитині, як і до інших приміщень, також не обмежений.

Що стосується наявного в матеріалах справи висновку психолога-консультанта Слюсарюк Ю.О., то він не містить даних про наявність перешкод для вселення до вказаної квартири позивача - батька неповнолітньої дитини, народженої від спільних з відповідачкою шлюбних відносин. Вирішенню проблем сторін у спілкуванні між собою як раз і буде сприяти визначений районним судом порядок користування квартирою, за яким кожна зі сторін отримує у користуванні по ізольованій кімнаті, що має окремий вхід.

Перебування у власності позивача ? частини іншої квартири по АДРЕСА_2 згідно до вказаної норми ст. 391 ЦК України не обмежує його право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, даних про зловживання ним правом в цьому питанні матеріали справи не містять, тому колегія суддів доводи скарги з цього приводу відхиляє, за їх безпідставністю.

Помилкове посилання суду на ст. 395 ЦК України, якою врегульовані інші правовідносини - про припинення права на частку у спільному майні, не носить визначального для вирішення спору значення, суд правильно мотивував свої висновки іншими нормами, ст. 391, ч. 3 ст. 358 ЦК України, - тому така формальна помилка не спростовує загального висновку про законність та обґрунтованість рішення суду.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив своє рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, то з підстав, передбачених ч. 1 ст. 308 ЦПК України, судова колегія відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: