Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Василевича В.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес", третя особа без самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" про стягнення страхового відшкодування,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2014 року стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" на користь ОСОБА_1 95 000 грн. страхового відшкодування та судові витрати по справі в сумі 229,40 грн. сплаченого судового збору.

Стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" на користь держави судові витрати по справі в сумі 720,60 грн.

В поданій апеляційній скарзі ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим в зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, не відповідністю висновків суду обставинам справи, а також неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Зазначає, що суд безпідставно послався на ч. 2 та п.3 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", не обґрунтувавши, при цьому, в чому полягає порушення пункту 15.15 договору страхування принципу недобросовісності та як наслідок істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Рішення суду не містить висновку, які жорсткі обов'язки для позивача передбачено цим пунктом договору, а висновок суду про невідповідність його вказаному пункту закону не відповідає дійсності та суперечить положенням ст.ст.628,629 ЦК України.

Вважає умови п.15.15 договору страхування чіткими та справедливими, вони узгоджуються із положеннями ст.30 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в редакції, що діяла на момент укладення договору.

Доводить, що жодне з положень договору страхування не визнавалося недійсним та не змінювалося в судовому порядку, тому договір страхування та всі його положення є чинними, типовими та обов'язковими до виконання його сторонами.

Покликається на те, що автомобіль позивачем був застрахований не на всю суму його ринкової вартості (190 000грн.), а лише на 95 000грн., в зв'язку з чим страхове відшкодування виплачується у частці від визначених по страховій події збитків, що передбачено умовами договору та ч.17 ст.9 ЗУ «Про страхування».

Звертає увагу на те, що пошкодження транспортного засобу "Тоуоtа Саmrу" реєстраційний номер НОМЕР_1, що зазначені в протоколах огляду, які містяться в Звіті №2012/30 від 14.11.2012р. оцінювача ОСОБА_2 та у Звіті №081 від 6.03.2012р., складеного оцінювачем ОСОБА_3 є ідентичними, окрім пошкодження заднього бамперу, однак різниця вартості відновлювального ремонту автомобіля між вказаними звітами оцінювачів становить 78 161,94 грн.

Вважає, що така різниця виникла в зв'язку з тим, що значну частину пошкоджень автомобіля, які оцінювач ОСОБА_2 сам зазначив в протоколі огляду від 12.11.2012р. в подальшому він не порахував в ремонтній калькуляції, що є порушенням п.8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом міністерства Юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 та свідчить про умисне заниження вартості відновлювального ремонту цим оцінювачем на замовлення позивача.

Крім того зазначає, що на момент технічного огляду ОСОБА_2 (12.11.2012р.) автомобіль був у розібраному стані та частково відремонтований, що також призвело до значного заниження вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Доводить, що рахунки № 151 від 16.05.2012р. та № 227 від 12.11.2012р. СПД ФО ОСОБА_4 є неналежними та недопустимими доказами, оскільки відповідно до п. 24 Додатку 1 до договору страхування розрахунок страхового відшкодування не може бути здійснений на підставі рахунків СТО, обраної страхувальником (тобто позивачем).

Також, є неналежним та недопустимим доказом вважає й довідку від 14.02.2014р. оскільки СТО "ІНФОРМАЦІЯ_1" підприємця ОСОБА_4 не є спеціалізованою станцією технічного обслуговування автомобілів "Тоуоtа", в зв'язку з чим вказана довідка не може прямо підтвердити чи спростувати факт, що автомобіль належним чином відремонтований та знаходиться в технічно справному стані, який відповідає його стану до ДТП 23.01.2012р.

Вказує, що суд допустив неправильне застосування норм матеріального права застосувавши до відносин, що виникли з договору добровільного страхування ст. 1192 ЦК України, яка регулює деліктні правовідносини.

Покликається на те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, так як матеріали справи не містять жодного доказу, що вигодонабувач Філія ПЗРУ АТ Банк "Фінанси та Кредит" відмовився від права на отримання страхового відшкодування або уповноважив його на пред'явлення вимоги до страховика.

Крім того, ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" вказує на незаконність ухвали суду першої інстанції від 25.12.2014р., якою відхилено заяву про відвід судді Рогозіна С.В., оскільки вона була постановлена всупереч п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України та судом не спростовано жодного доказу та факту, які свідчать про упереджене ставлення судді.

Також, на її думку ухвалою від 5.08.2014р. судом безпідставно відхилено заяву представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи та необгрунтовано в судовому засіданні 25.12.2014р. відхилено клопотання: про призначення додаткової судової експертизи від 25.12.2014р.; про виклик в судове засідання оцінювача ОСОБА_3 для надання пояснень; про відкладення розгляду справи для надання ОСОБА_3 включення ПДВ до вартості запчастин, які зазначені в ремонтній калькуляції №080 від 6.03.2012р., що є частиною звіту №081 від 6.03.2012р.

З наведених підстав ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача ОСОБА_1 на його користь 1968 грн. судових витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі доказів, що містяться в справі, яким суд дав належну оцінку.

Вважає, що постійне наголошення відповідачем на конструктивній загибелі транспортного засобу, на поданні недостовірно проведених звітів про оцінку т/з без його безпосереднього огляду на стенді, в оглядові ямі чи на підйомнику та без розбирання автомобіля на СТО свідчать про намір від уникнення відповідача від виконання своїх зобов'язань за договором.

Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки відсутні передбачені законом підстави для такої відмови. Вважав, що умови викладені у п. 15.15 договору страхування є несправедливими та відповідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», такими що обмежують позивача у праві на отримання страхового відшкодування. Суд також не погодився з причинами відмови страховика у виплаті страхового відшкодування - фактом конструктивної загибелі відповідно до звіту товарознавця ПП «Експерт Сервіс Альфа» та вважав доведеним, що конкретний перелік ремонтних робіт та висновок щодо необхідності заміни чи можливості ремонту певних деталей, виявлення непошкоджених елементів, деталей та агрегатів ТЗ можливий виключно в ході огляду ТЗ на спеціалізованій станції технічного обслуговування автомобілів.

Між тим, такі висновки суду суперечать нормам матеріального права та не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України.

Встановлено, що 13 жовтня 2011 року між сторонами укладено договір добровільного страхування заставного наземного транспорту - автомобіля марки Toyota модель Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1, за умовами якого ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" зобов'язалася при настанні страхового випадку відшкодувати завданий збиток в межах страхової суми у порядку і на умовах, передбачених договором, а позивач зобов'язався своєчасно сплатити страховий платіж і виконати інші умови, передбачені даним договором. Умовами вказаного договору передбачено, що страховим випадком, зокрема, є пошкодження, повна загибель або втрата застрахованого т/з в цілому або окремих його деталей чи частин внаслідок застрахованих ризиків, в т.ч ДТП, ринкова вартість т/з у договорі визначена 190 000грн., страхова сума -95 000грн., франшиза за ризиками ДТП становить 1% від загальної страхової суми, а у разі конструктивної загибелі т/з-10% від цієї суми.

23.01.2012 року у м. Херсоні трапилась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено застрахований автомобіль.

За правилами ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Аналогічні норми містить ст.25 Закону «Про страхування».

Відповідно до п. 15.5 Договору, страхове відшкодування виплачується страховиком на підставі заяви страхувальника (його уповноваженого представника, правонаступника, вигодонабувача) та страхового акту після отримання всіх необхідних документів щодо страхового випадку та необхідних для здійснення виплати.

24.01.2012 року позивач звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" із заявою, в якій повідомив про настання страхового випадку та просив виплатити йому страхове відшкодування.

Листом від 6.06.2012р. страхова компанія повідомила позивача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування(а.с.4-5 т.1)

Підпунктом 4.14.4 пункту 4.14 договору добровільного страхування передбачено, що при визначенні розміру збитку розрахунок страхового відшкодування виконується на підставі калькуляції вартості відновлювального ремонту, складеної страховиком із застосування програмного комплексу «audatex».

Огляд автомобіля марки «Toyota Camry» проводився оцінювачем, аварійним комісаром ОСОБА_3 27.02.2012р. в присутності власника ОСОБА_1, представника страхової компанії, що стверджується протоколом огляду.(а.с.108-109 т.1). Як пояснив позивач в судовому засіданні, він не підписав вказаний протокол огляду, оскільки вважав, що огляд т/з слід проводити на стенді, в оглядовій ямі чи на підйомнику з розбиранням на СТО, а не візуально на вулиці.

Як передбачено підпунктом 15.15.2 пункту 15.15 Договору, у разі, коли страхова сума на транспортний засіб, зазначена в п. 4.8 Договору та/або в Переліку застрахованих ТЗ (Додаток 3 до Договору) для кожного ТЗ окремо менша, ніж 90% від ринкової вартості застрахованого ТЗ на дату настання страхового випадку та у випадку конструктивної загибелі ТЗ (коли вартість відновлювального ремонту перевищує 75% ринкової вартості ТЗ на дату настання страхового випадку), страховик на свій розсуд має право прийняти рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі страхової суми, встановленої на застрахований ТЗ, за вирахуванням відповідної безумовної франшизи, вартості непошкоджених і придатних до подальшої експлуатації вузлів, деталей та агрегатів та попередніх страхових виплат за цим Договором стосовно застрахованого ТЗ. При цьому ТЗ залишається у власності страхувальника.

З метою визначення розміру страхового відшкодування та встановлення вартості матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному відповідачем отримано звіт від 31.05.2012 р. товарознавчого дослідження підготовленого оцінювачем ПП "Експерт-Сервіс-Альфа", згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 196 758,14 грн., тобто становить більше 75% його ринкової вартості. (а.с.98-102 т.1).

За наведеного страхова компанія прийшла до обґрунтованого висновку про те,що внаслідок страхового випадку, який стався з автомобілем позивача 23.01.2012 року має місце повна конструктивна загибель транспортного засобу.

Страхова сума на транспортний засіб визначена сторонами у розмірі 95 000грн., є меншою ніж 90% від ринкової вартості застрахованого ТЗ на дату настання страхового випадку та має місце конструктивна загибель автомобіля, в зв'язку з чим відповідач скористався своїм правом на визначення розміру збитків за одним із варіантів розрахунку, зокрема підпунктом 15.15.2 договору.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №5159/12-54 від 31.05.2012р. ринкова вартість ліквідних непошкоджених і придатних до подальшої експлуатації вузлів, деталей і агрегатів автомобіля марки "Toyota Camry" склала 94 851,94грн.(а.с.114-115 т.1)

Розмір страхового відшкодування страховою компанією вираховувався на підставі підпункту 15.15.2 п.15.15 договору.

Страхова сума є меншою суми вартості непошкоджених і придатних до подальшої експлуатації вузлів, деталей і агрегатів та безумовної франшизи, а тому страхова компанія прийшла до правильного висновку про те, що підстав для виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування немає.

Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не погодився із вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу, зазначеному у звіті ПП "Експерт-Сервіс-Альфа" від 31.05.2012 р. та замовив незалежну товарознавчу оцінку вартості відновлювального ремонту у суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 Відповідно до складеного ним звіту № 201230 від 14.11.2012 р. вартість відновлювального ремонту т/з становить 118 596,20 грн.

Апеляційний суд не бере до уваги наданий позивачем звіт виходячи з наступного.

Оцінка майна у випадку визначення розміру відшкодування провадиться суб'єктом оціночної діяльності на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України та Фондом держмайна України від 24.11.2003р. №142/5/2092.

Вбачається, що на момент огляду транспортного засобу (12.11.2012р.) ОСОБА_7 автомобіль позивача був повністю розібраний та частково відремонтований, що стверджується поясненнями цього оцінювача у судовому засіданні 17.12.2013р., а тому відповідно до п.8.5 Методики калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. Окрім цього, значна частина пошкоджених деталей т/з, що зафіксована в протоколі огляду ОСОБА_7 від 12.11.2012р.(а.с.12 т.1) не відображена в ремонтній калькуляції (протитуманна фара, решітка радіатора, панель передня, ричаг передній лівий, кришка запобіжника тощо), в зв'язку з чим не враховані при визначенні вартості ремонту, що свідчить про заниження вартості відновлювального ремонту.

Також встановлено, що позивачем було здійснено ремонт пошкодженого автомобіля на СТО "ІНФОРМАЦІЯ_1" ПП ОСОБА_4

Відповідно до рахунку ПП ОСОБА_4 від 12.11.2012 року № 227, в якому обчислена реальна вартість деталей та ремонтних робіт, вартість відновлювального ремонту становить 114 020 грн.

Згідно довідки ПП ОСОБА_4 від 14.02.2014р. автомобіль "Тоуоtа Саmrу", державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, повністю відремонтований та знаходиться в технічно справному стані.

Рахунок підприємця ОСОБА_4 від 12.11.2012 року, згідно товарного чека № 4С від 22.01.2013 року частково оплачений ОСОБА_8 на суму 23300 грн.

Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони є вільними в укладенні договору(ст.6,627 ЦК України0 та він є обов'язковим для виконання ними.(ст.629 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до п.13.1.8 Договору страхування страхувальник зобов'язаний не розпочинати ремонтно-відновлювальних робіт без письмового узгодження зі страховиком місця проведення цих робіт, вартості відновлювального ремонту, в межах якого має бути виплачене страхове відшкодування.

Відповідно до п.4.14 Договору та п.24 Додатку 1 до нього страхування(а.с.19,21 т.1), сторони при його підписанні погодили те, що розрахунок страхового відшкодування не може бути здійснений на підставі рахунків СТО, обраної страхувальником.

Докази про те, що позивач погодив зі страховиком місце проведення ремонту пошкодженого автомобіля, здійснив його всупереч умовам укладеного договору, самостійно обравши особу, яка провела такий ремонт, а тому рахунок ПП ОСОБА_4 №227 від 12.11.2012року є неналежним доказом у справі.

На підставі ухвали суду першої інстанції по справі проведено судову автотоварознавчу експертизу, із висновку якої вбачається, що вартість відновлювального ремонту експертом визначено не на момент настання страхового випадку, а станом на 22.01.2013 р. тобто на рік пізніше страхового випадку( 23.01.2012р.), вартість непошкоджених та придатних до експлуатації деталей експертом визначено станом на 27.02.2012 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те,що висновок судової товарознавчої експертизи не відповідає затвердженій офіційній Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, не узгоджується з доказами у справі, вважав необґрунтованим визначення експертом дати на яку слід визначати розмір збитків, оскільки на момент проведення експертизи автомобіль фактично був відремонтований і цей факт відображено в матеріалах справи.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження, а тому позов не підлягає до задоволення.

За змістом ч. 1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при підписанні договору страхування був ознайомлений з його змістом, погодився з ним та виконував його умови. Під час дії договору страхування жодна із сторін не зверталася одна до одної з пропозиціями щодо включення або виключення окремих частин правочину, з вимогами про недійсність окремих умов договору позивач не звертався, а тому п.15.15 договору страхування є чинним, а висновки суду про те, що він суперечить ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та обмежує позивача у праві на отримання страхового відшкодування є не правильними і такі вимоги позивачем не заявлялись,тобто суд фактично вийшов за межі позовних вимог.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що правовідносини, які виникли між сторонами є договірними і не регулюються приписами ст.1192 ЦК України, яка застосовується до деліктних правовідносин.

Разом з тим безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позов пред'явлений неналежним позивачем, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.985 ЦК, ст.3 Закону України «Про страхування» договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подано до суду позов про стягнення страхового відшкодування на його користь, вигодонабувач ? ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" ? залучений до участі у справі як третя особа та згідно зі ст.34 ЦПК України самостійних позовних вимог до страховика про стягнення на його користь страхової виплати не заявив.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується листом банку №9-246100/1112 від 23.04.2014р., що позивач погасив кредит за договором №Ф-1-10/62393-04 від 15.10.2010р.

Не заслуговують на увагу і покликання апеляційної скарги щодо необґрунтованого відхилення заяви про відвід судді Рогозіну С.В., оскільки жодних доказів на підтвердження його мотивів не надано, доводи щодо упередженого ставлення судді є надуманими.

Також суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, оскільки заява про її призначення не містила даних в чому полягає неясність або неповнота висновку проведеної експертизи, як того вимагає ч.1 ст.150 ЦПК України.

Що стосується доводів скарги щодо порушення судом першої інстанції процесуального права щодо відмови у задоволенні заяви про ознайомлення з матеріалами справи, то вони не відповідають дійсності, оскільки згідно резолюції, що міститься на заяві від 17.07.2014р., суддя дозволив представнику відповідача знайомитись із справою (а.с.235т.1), а щодо виклику в судове засідання оцінювача ОСОБА_3 та про відкладення розгляду справи для надання цим оцінювачем включення ПДВ до вартості запчастин, які зазначені в ремонтній калькуляції №080 від 6.03.2012р., що є частиною звіту №081 від 6.03.2012р., то такі клопотання заявлені з порушенням ст.ст.131, 191 ЦПК України.

Відповідно до ст.88,89 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені судові витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1968 грн.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,314,316,317,325 ЦПК України, ст.ст.627-629,979,990 ЦК України, ст.25 Закону України «Про страхування», колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2014 року скасувати.

ОСОБА_1 до в позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес", третя особа без самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" про стягнення страхового відшкодування в розмірі 95 000грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" понесені судові витрати проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1968(одну тисячу шістдесят вісім) грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Василевич В.С.

Шимків С.С.