Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси

В складі: головуючого - судді Михальченко Ю.В.

при секретарі Терезюк С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 25.06.2014 року між нею та відповідачами по даній справі було досягнуто домовленість про те, що відповідачі продають, а вона купує дачний будинок в АДРЕСА_1 за 57 000 грн.

Даний будинок необхідний був їй та сім»ї для постійного проживання, так як житла вона не має.

Вона з відповідачами домовилась, що повну вартість будинку вона виплатить за півтора року.

23.08.2014 року відповідачі дали ключі від будинку, вона перевезла туди свої речі і 30.08.2014 року з сім»єю вселилась до будинку та почала в ньому проживати.

В зв'язку з тим, що будинок потребував ремонту, не мав ніякого опалення, вона з чоловіком зробили в ньому ремонт, побудували грубу.

30.11.2014 року відповідачі її з сім»єю вигнали з будинку. В рахунок оплати вартості будинку нею шляхом поштових переказів було сплачено: відповідачці ОСОБА_4 9.07.2014 р. - 2000 грн.; 22.07.2014 р. - 1000 грн.; 13.09.2014 р. - 3000 грн., а всього 6000 грн. Відповідачу ОСОБА_3 2.08.2014 р. - 1000 грн.; 6.08.2014 р. - 2000 грн., а всього 3000 грн. Доказом даних платежів є довідка «Укрпошти».

На придбання будівельних матеріалів для ремонту нею було затрачено 1000 грн. Доказом придбання будівельних матеріалів є товарний чек.

Так як відповідачі відмовились від продажу будинку, вважає, що вони повинні повернути сплачені нею кошти та відшкодувати понесені затрати на ремонт будинку, які документально підтверджені.

Вважає, що проведені платежі за будинок є авансом. Відповідно до ст. 570 ч. 2 ЦК України сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів є авансом.

Так як відповідачі в зимовий час вигнали її з неповнолітніми хворими дітьми з жилого приміщення, вони завдали значної моральної шкоди. Відповідачі, діючи протиправно, вигнавши її з будинку, завдали душевних страждань. Неповнолітні діти в той час хворіли та не відвідували дитячі заклади. Завдану відповідачами моральну шкоду вона оцінює в 5000 грн.

Ціна позову є стягувана сума, яка складається з авансу 9000 грн., витрат на ремонт будинку 1000 грн. та моральної шкоди 5000 грн. і становить 15000 грн.

На підставі викладеного, ст.ст.570, 23, 1167 ЦК України, ст. 88 ЦПК України, просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь сплачений аванс в сумі 6000 грн., з відповідача ОСОБА_3 сплачений аванс в сумі 3000 грн. Стягнути з відповідачів на її користь понесені витрати на ремонт будинку в сумі 1000 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати по справі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позові.

Відповідачі проти позову заперечували в повному обсязі, надали письмові заперечення, відповідно до яких зазначили, що в червні 2014 року, ОСОБА_4, домовилась з позивачем про те, що остання купує в неї дачний будинок АДРЕСА_1.

Вартість будинку становила 65 000,00 гривень, а не 57 000,00 гривень, як вказано у позовній заяві.

Оскільки у позивача була відсутня вся сума коштів, ОСОБА_1 запропонувала виплачувати суму коштів в розмірі 65 000,00 грн. частинами, протягом півтора року, щомісяця по 3 600,00 гривень. Позивач особисто встановила термін у півтора року (65000,00 грн. : 18 місяців = 3611,11 гривень).

В кінці серпня 2014 року, на прохання позивача, вона надала останній будинок для проживання.

Дозволу на будь-які ремонтні роботи та переобладнання вона не надавала.

Позивач не виконала свого зобов'язання і не сплачувала щомісяця кошти в сумі 3 600,00 грн.

Останній платіж позивач здійснила 13.09.2014 року, а проживала у її будинку до кінця листопада 2014 року.

Тобто, позивач не сплачувала обумовлену ними суму коштів в розмірі З 600,00 грн. щомісяця: у жовтні та в листопаді позивач взагалі не сплатила кошти і відмовилась від купівлі будинку.

В зв'язку з тим, що позивач порушила взяті на себе зобов'язання, вона виїхала з будинку.

Позивач не відновила будинок після свого проживання та не привела його до попереднього стану.

Без її дозволу та без дозволу відповідних служб здійснила переобладнання будинку.

Для того, щоб їй привести будинок в попередній стан, вона повинна здійснити трудові та фінансові затрати, на які не має коштів та сил, оскільки має похилий вік та отримує пенсію в розмірі 1258,00 гривень на місяць.

За час проживання у будинку протягом 3,5 місяців, позивач за електроенергію не сплачувала; користувалась її дровами та використала на будування груби її цеглу, а свою забрала під час переїзду.

ОСОБА_3, не являється власником будинку та земельної ділянки. У шлюбі з ОСОБА_4 не перебуває. Вважає, що заявлені до нього вимоги є неогрунтованими, оскільки будь-якої домовленості між ним та позивачем не було.

Відповідно ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Таким чином, він не повинен нести відповідальність перед позивачем з тих підстав, що будь-якої домовленості між ними не було.

Відповідач ОСОБА_4 також не повинна нести перед позивачем відповідальність, оскільки остання не виконала взяті на себе зобов'язання; не сплатила кошти і відмовилась від придбання будинку.

Позивач не вказала в позові правову норму, на підставі якої просить суд стягнути з нас 1000,00 гривень на будівельні матеріали, враховуючи те, що дозволу на переобладнання будинку вона не давала.

Крім цього, позивач безпідставно просить суд стягнути з них моральну шкоду, оскільки їх вини в тому, що позивач не сплатила кошти та відмовилась від купівлі будинку - немає. Вони позивача з будинку не виганяли. Крім цього, позивач не надала медичних документів на підтвердження своїх слів щодо хвороби дітей.

Вважають доводи позивача надуманими та вимоги про стягнення моральної шкоди безпідставними.

Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка 0,0482 га НОМЕР_2, розташована в АДРЕСА_1 На даній земельній ділянці розташований дачний будинок. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали суду правовстановлюючих документів на будинок, а тому встановити чи є законною побудованим він є і хто є власником не можливо.

Сторони визнали в судовому засіданні обставину, яка в силу ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що в червні 2014 року між позивачем та відповідачами було досягнуто усної угоди про продаж вищезазначеного будинку. Жодна зі сторін не надала суду достатнього та допустимого, письмового доказу про майбутню вартість будинку. Встановлено, що оплата вартості за продаж буде відбуватись рівними частинами.

30.08.2014 року позивач разом з членами своєї сім'ї вселилась в дачний будинокНОМЕР_2, що розташований в АДРЕСА_1.

На виконання усного договору купівлі-продажу позивач сплатила відповідачам наступні платежі:

відповідачці ОСОБА_4 9.07.2014 р. - 2000 грн.; 22.07.2014 р. - 1000 грн.; 13.09.2014 р. - 3000 грн., а всього 6000 грн. Відповідачу ОСОБА_3 2.08.2014 р. - 1000 грн.; 6.08.2014 р. - 2000 грн., а всього 3000 грн. Підтвердженням даних платежів є довідка «Укрпошти» від 08.12.2014 року вих.№363-Н.

Проживали позивач з членами своєї сім'ї в дачному будинку до кінця листопада 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 626 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а згідно ст.627 ЦКУ сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (свобода укладення договору).

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає, або зобов'язується передати майно (товар) у власність другої сторони (покупцеві), а покупець приймає, або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 570 ЦК грошові кошти, отримані продавцем як передоплата в рахунок суми за основними договорами, є авансом, який підлягає поверненню

Суд зазначає, що на сьогоднішній день однією з найбільш поширених формальностей, які передують купівлі нерухомості, варто назвати укладання попереднього договору. Відповідно до частини 1 статті 635 ЦК попередніми є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку укласти основний договір на умовах, встановлених попереднім договором. За допомогою укладення попереднього договору сторони погоджують всі істотні умови основного договору, а сам попередній договір служить гарантією подальшої співпраці.

Відповідно до постанов ВССУ № 6- 9060св08, № 6- 13084св09 та № 6- 7081св10, суди приходять до висновку, що відповідно до частини 2 статті 570 ЦК у разі якщо сума, сплачена в рахунок належних з боржника за попереднім договором платежів, не є завдатком, вона вважається авансом. Визначення ВССУ № 6- 45857св11 та № 6- 48139св11 також зводяться до висновку, що у разі не укладення сторонами основних договорів в строк передані покупцем у рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно не завдатком, а авансом і підлягають поверненню.

Попередніми є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку укласти основний договір на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене за таким попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений в строк. Виконання зобов'язання за договором відповідно до статті 546 ЦК може бути забезпечено неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням або завдатком.

Завдаток являє собою грошову суму або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце тільки за наявності зобов'язання, яке повинно виникати на підставі договорів. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

На відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитора не можуть зобов'язати до повернення авансу в подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Отже, якщо у разі порушення умов попереднього договору основний договір так і не був укладений, передана покупцем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

На підставі вищевикладеного суд проходить до наступного висновку, оскільки сторони лише домовилися укласти договір, але не оформили його, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Тобто підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс в сумі 6000 грн., з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аванс в сумі 3000 грн.

Суд вважає, що не підлягає до задоволення позовна вимога про відшкодування 1000 грн. витрат понесених по проведенню ремонтних робіт по побудові груби, оскільки позивач не надала суду доказу надання згоди відповідачів на проведення даної перебудови до укладення письмового договору купівлі-продажу та використання будівельних матеріалів, придбаних ОСОБА_1, саме на побудову груби.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то виходячи з положень ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до дост.23 ЦК України, а також згідно з роз'ясненнями п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом та ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршання здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов"язана з розміром цього відшкодування.

Позивач не надала суду жодного допустимого доказу завдання їй відповідачами моральної шкоди, а тому також не підлягає задоволенню стягнення з відповідачів на користь позивача за завдану моральну шкоду.

Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення на користь позивача понесені нею судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, по 73.08 грн. з кожного відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.16,22,23,202-208,210,214-216,218, 629,635,651,655,692 ЦК України, ст.ст.5,8,10,11,57,60,61,88,212,213,215,216,218 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс в сумі 6000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аванс в сумі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 73,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 73,08 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до вимог ст.209 п.3 ЦПК України повний текст рішення виготовлено 12 травня 2015 року.

Головуючий: Ю.В.Михальченко