22-ц/775/224/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Ковей Л.В.
Категорія 30 Доповідач Баркова Л.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Гаврилової Г.Л., Сорока Г.П.

при секретарі : Стрілецькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_3 до Малого приватного підприємства «Паллада», треті особи ОСОБА_4, Акціонерна страхова компанія «ІНГО-Україна», ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 25 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2011 року ОСОБА_5, як особа, що володіла транспортним засобом на підставі оперативного управління, а у березні 2013 року ОСОБА_3, як власник автомобіля Peugeot Partner д/н НОМЕР_4, звернулися до суду з позовом до МПП «Паллада» про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 98 800 грн., моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. та понесених судових витрат, що сталася 19.01.2010 року приблизно о 10-25 год. на перехресті провулку Енергетичний та вул. Леніна, в м. Волноваха з вини водія ОСОБА_4, який керував автопоїздом у складі автомобіля «VOLVO» д/н НОМЕР_5 та напівпричепа д/н НОМЕР_3. А саме: виїжджаючи з другорядної дороги з провулку Енергетичний на вул. Леніна не пропустив автомобіль Peugeot Partner під керуванням ОСОБА_5, що рухався по вул.Леніна у зустрічному напрямку.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 15.03.2013 року позов ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 25 червня 2014 року позов ОСОБА_3 до МПП «Паллада», треті особи ОСОБА_4, АСК «ІНГО-Україна», ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено. Стягнуто з МПП «Паллада» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 98000 грн. та судові витрати за проведення експертиз 1746,24 грн., судовий збір 988 грн., а всього 101534,24 грн.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, застосувати до позовних вимог ОСОБА_3 загальну позовну давність у три роки та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_5, від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутність, представника відповідача МПП «Паллада», третіх осіб: представника АСК «ІНГО-Україна» та ОСОБА_4, які належним чином повідомлялись факсом, поштовими рекомендованими листами та за телефоном про час і місце судового розгляду справи, що призначалась на 17.02., 03.03.та 17.03.2015 року (а.с.231-235, 246, 249-254, 267-269, 275-276, 280-284 )

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_3, адвоката Сагірова Ф.П., який просив скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності із ч.1 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції або зміни є: неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4, який перебував у трудових відносинах з МПП «Паллада» та керував належним підприємству автомобілем «VOLVO» з напівпричепом, та порушив Правила дорожнього руху, які знаходяться у прямому причинному зв»язку із пошкодженням належного позивачеві транспортному засобу, то з відповідача підлягає стягненню у повному обсязі спричинена позивачеві ОСОБА_3 внаслідок ДТП матеріальна шкода, розмір якої останнім доведений.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як встановлено судом і вбачається зі справи, 19 січня 2010 року приблизно о 10-25 год. на перехресті провулку Енергетичний та вул. Леніна в м. Волноваха сталося зіткнення автопоїзду у складі автомобіля «VOLVO» д/н НОМЕР_5 та напівпричепа д/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4, який виїжджав з другорядної дороги з провулку Енергетичний та автомобіля Peugeot Partner під керуванням ОСОБА_5, що рухався по головній дорозі по вул. Леніна у зустрічному напрямку.

Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення серії АН № 19889 від 19.04.2010 року, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, висновку спеціаліста автотехніка № 109 від 16.03.2010 року вбачається, що зіткнення автомобілів сталося на правій смузі, по ходу руху автомобіля Peugeot Partner д/н НОМЕР_4, з вини водія ОСОБА_4, який у разі виконання вимог п.10.1 Правил дорожнього руху мав технічну можливість уникнути зіткнення, що знаходиться у причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням шкоди позивачеві. Водій ОСОБА_5, який керував належним позивачці автомобілем Peugeot Partner, такої технічної можливості не мав.

Постановою судді Суворівського районного суду м. Одеси від 08.07.2010 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.08.2010 року, адміністративну справу було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення водія ОСОБА_4 (а.с. 29-30, 49-50).

Закриваючи 08.07.2010 року провадження в адміністративній справі за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, районний суд виходив з висновків автотехнічної експертизи № 6676 від 05 липня 2010 року за якими, водій ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти зіткненню. При цьому в постанові суду не виключається, що дорожньо-транспортна пригода мала місце та сталася за участі обох водіїв.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в а. 3 п. 4 своєї Постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Для перевірки заперечень відповідача щодо його вини у завданні шкоди позивачеві у цивільній справі, судом першої інстанції після допиту очевидців дорожньо-транспортної пригоди була проведена судова автотехнічна експертиза № 687/19 від 24 березня 2014 року відповідно до висновків якої водій автомобіля Peugeot Partner ОСОБА_5 у момент виникнення небезпеки для руху, яку він об'єктивно був спроможний виявити, повинен був вжити заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу і при умові, що коефіцієнт зчеплення коліс із дорожнім покриттям складав 0,2, не мав технічної можливості запобігти зіткненню екстреним гальмуванням із зупинкою автомобіля до місця наїзду. При умові, що коефіцієнт зчеплення коліс із дорожнім покриттям складав 0,3, він таку можливість мав. При цьому водій автопоїзду ОСОБА_4 також мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом виконання вимог п. 10.1 Правид дорожнього руху України і його дії у будь-якому разі знаходились у причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 173-177).

З урахуванням наведеного, встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв на підтвердження відсутності вини водія ОСОБА_4 постанову судді Суворівського районного суду м. Одеси від 08.07.2010 року, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Однак, оскільки позивачем та іншими учасниками дорожньо-транспортної пригоди не надано належних та допустимих доказів, за допомогою яких можна було б визначити коефіцієнт зчеплення коліс автомобілю під його керуванням із дорожнім покриттям в момент дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд вважає, що у її настанні є вина як водія ОСОБА_5, так і водія автопоїзду ОСОБА_4

При цьому можливість запобігти зіткненню автотранспорту водієм ОСОБА_5 знаходилась лише в залежності від коефіцієнту зчеплення коліс із дорожнім покриттям від 0,2 до 0,3, в той час коли до зіткнення привели дії водія автопоїзду ОСОБА_4, а саме: виїзд у світлий час доби з другорядної дороги на головну в межах населеного пункту, рух по ній заднім ходом, зупинка і знову рух у бік смуги руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5, який рухався головною дорогою.

Вирішуючи питання щодо ступеню вини в діях обох водіїв, виходячи із характеру допущених водіями порушень Правил дорожнього руху, що знаходиться у причинному зв»язку з настанням зазначених наслідків та враховуючи, що водій ОСОБА_4 перед початком руху та зміною напрямку руху не переконався у безпеці такого маневру, що створило перешкоду та небезпеку водію ОСОБА_5, колегія суд дів вважає, що його вину у настанні дорожньо-транспортної пригоди слід визначити - 70%, а вину ОСОБА_5 - 30%.

Таким чином шкода, завдана позивачці ОСОБА_3 в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, як власнику пошкодженого автомобіля, має бути відшкодована у зазначених частках.

За висновками автотоварознавчого дослідження № 298/03 від 19 березня 2010 року, розмір матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобілю Peugeot Partner д/н НОМЕР_4, який відповідачем при розгляді справи, як в суді першої інстанції так і в апеляційному суду не спростований, складає : 98 800 грн. (а.с. 13-20).

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «VOLVO» д/н НОМЕР_5 та напівпричепа д/н НОМЕР_3 була застрахована строком з 09.12.09 року до 06.12.2010 року у закритому акціонерному товаристві акціонерна страхова компанія «ІНГО-Україна» за полісами №ВС/8381371 та №ВС/8381374. (а.с. 65, 66).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в а. 4 п. 16 своєї Постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Належних та допустимих доказів виконання малим приватним підприємством «Паллада» свого обов'язку щодо письмового повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка відповідачами не надано, як суду першої інстанції, так і апеляційному суду. Більш того, відповідач проігнорував неодноразово направлені апеляційним судом на його адресу листи про надання доказів із роз'ясненнями ч.1,4 ст.10 ЦПК України. (а.с. 247, 269 )

За повідомленням Акціонерної страхової компанії «ІНГО-Україна» за №975 від 02.03.2015 року на запит апеляційного суду за договорами обов»язкового страхування цивільно-правлової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВС/8381371, №ВС/8381374 від МПП «Палада» повідомлень про настання події, що містить ознаки страхового випадку не надходило. Виплата страхового відшкодування не проводилась. (а.с.255, 277)

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо безпідставності покладення на мале приватне підприємство «Паллада» обов'язку по відшкодуванню шкоди без врахування обов'язку страховика відшкодувати таку шкоду, є неспроможними.

Таким чином, з урахуванням наведеного та ступені вини водія ОСОБА_4 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, з малого приватного підприємства «Паллада» на користь позивачки у відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню 69 160 грн. (70% від 98 800 грн.).

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки, з відповідача необхідно стягнути понесені нею судові витрати, які згідно із ст. 79 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи.

Як вбачається зі справи, позивачкою були понесені судові витрати в розмірі 2168 грн. 75 коп., а саме: за подачу позовної заяви - 993грн.71 коп. та за проведення авто технічної експертизи №687/19 -1175 грн.04коп., що підтверджені письмовими доказами. ( а.с.56, 170)

Тому. з відповідача на користь позивачки слід стягнути у відшкодування судових витрат 1518 грн.10 коп. (70% від 2168,75)

Інші доводи апеляційної скарги не належать до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов»язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

ОСОБА_5 судове рішення не оскаржується.

З урахуванням наведеного та вимог закону апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 25 червня 2014 року змінити.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнути з Малого приватного підприємства «Паллада» на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди шістдесят дев'ять тисяч сто шістдесят гривень та судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору та проведенням експертизи одну тисячу п'ятсот вісімнадцять грн.10 коп., а всього: сімдесят тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 10 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено протягом двадцяті днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді