Провадження № 22-ц/779/836/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря Драганчук У.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, представника відповідача П'ятківського А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Ощадбанк» про визнання дій незаконними, зупинення дії договору про відкриття банківського (карткового) рахунку, стягнення шкоди, зобов'язання повернення стягнутих комісій за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Ощадбанк» про визнання неправомірними дій щодо відмови у видачі 27.05.2013 року платіжної картки з терміном дії до травня 2014 року, не повідомлення про можливість блокування платіжної картки, не надання рекомендації на зняття готівки, відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди, використання у відповідях фактів, що не відповідають дійсності, стягнення комісії; зупинення дії договору про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки; стягнення з ПАТ «Ощадбанк» на користь позивача матеріальної шкоди з витрат на проїзд з м. Донецька до м. Івано-Франківська та в зворотному напрямку, комісії за зняття готівки в сумі 934,66 грн.; стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 3000 грн.; зобов'язання повернути грошові кошти, стягнуті в якості комісії, нарахування процентів та виплати за користування коштами на пенсійному рахунку.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 222 ЦПК України про надіслання йому копії судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання.

Також апелянт зазначає, що не ґрунтується на матеріалах справи висновок суду про повідомлення його як про заміну картки, так і про блокування картки до червня 2013 року.

Безпідставним, на думку апелянта, є висновок суду про чинність його платіжної картки до 26.05.2013 року, оскільки такий не узгоджується з умовами п. 2.8 Договору про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою від 06.05.2011 року, за змістом якого картка видається строком на один рік і строк її дії припиняється з настанням 24-ї години останнього дня останнього місяця, тобто в даному випадку 31.05.2013 року.

Апелянт стверджує, що розглядаючи справу та ухвалюючи оскаржуване рішення суд не дослідив причину неприйняття у нього 27.05.2013 року заяви про перевидачу платіжної картки.

Також при ухваленні оскаржуваного рішення суд неправильно застосував положення статей 6, 13, 627 ч. 1, 629 ч. 1 ЦК України та статті 1 ЦПК України.

Крім того, апелянт зазначає, що суд в рішенні безпідставно вказав, що його позов заснований на правовому нігілізмі та є формою зловживання правом, оскільки ніхто не в праві заборонити йому звертатися в суд за захистом порушеного права.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача в засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги заперечив, рішення суду вважав законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи та встановлено судом, що між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 06.05.2011 року укладено Договір №444 про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (далі Договір), відповідно до якого позивачу відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 в гривні України для обліку коштів до запитання і здійснення операцій по ньому на умовах цього договору та у відповідності до нормативних актів Національного банку України і правил Міжнародних пластикових систем (а.с. 36-38).

За даними повідомлення про отримання картки по картковому рахунку від 26.05.2011 року ОСОБА_2 видано платіжну картку «Арсенал» (а.с. 40).

Відповідно до п. 2.8 Договору термін дії картки становить один рік. При закінченні строку дії картки клієнт зобов'язаний протягом одного місяця до закінчення строку дії платіжної картки подати до банку заяву про заміну платіжної картки на нову або заяву на закриття рахунку (п.п. 2.8, 5.1.3, 6.1.17 Договору).

На виконання вищевказаних пунктів договору у зв'язку із закінченням строку дії платіжної картки позивача сторони 14.05.2013 року уклали Додатковий договір №1 до Договору №38522 про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (а.с. 41-42), відповідно до якого ОСОБА_2 відкрито рахунок НОМЕР_2 в гривні України на умовах тарифного пакету «Пенсійний (в т.ч. «Арсенал»)», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку.

Згідно відповіді Управління НБУ в Івано-Франківській області від 15.10.2013 року у позивача закінчення терміну дії його платіжної картки співпав з переходом ПАТ «Ощадбанк» на власний процесинговий центр платіжних карток. У зв'язку з цим банком було здійснено випуск нових платіжних карток, блокування платіжних карток та перенесення залишків коштів на нові платіжні картки. В день укладення між сторонами додаткової угоди 14.05.2013 року була перевипущена нова платіжна картка позивача.

За даними заяви №1749 від 03.06.2013 року позивач звернувся до керуючого ТВБВ №10008/040 філії - Івано-Франківського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» про видачу йому нової платіжної картки у зв'язку із закінченням строку дії попередньої (а.с. 45).

Розпискою №1749 про отримання платіжної картки та ПІН-конверту від 03.06.2013 року підтверджується отримання ОСОБА_2 нової платіжної картки по рахунку НОМЕР_2 (а.с. 47).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Статтею 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» передбачено, що користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, складеного з емітентом.

Порядок здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів визначено «Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженим постановою Правління Нацбанку України від 30.04.2010 року.

Відповідно до п. 6.12 Положення емітент обов'язаний інформувати користувача про блокування спеціального платіжного засобу та причини такого блокування в спосіб, установлений договором, у разі можливості, перед тим, як спеціальний платіжний засіб буде заблокований, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об'єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України.

Судом першої інстанції установлено, що 27.05.2013 року позивач був у філії банку і йому було роз'яснено питання, що стосуються закінчення строку дії картки та проінформовано про блокування картки 27.05.2013 року і запропоновано, у разі необхідності, зняти необхідну суму коштів, що і було зроблено позивачем, знято 3000 грн.

Також порядок блокування та перенесення залишків рахунків клієнтів - держателів платіжних карток було доведено до клієнтів шляхом розміщеного оголошення на інформаційному стенді в приміщенні, де здійснюється обслуговування платіжних карток. Текст такого оголошення долучено до матеріалів справи.

Наведене визнано позивачем.

Крім того, позивач в позовній заяві сам зазначив, що йому було відомо, що його платіжна картка чинна до 26 травня кожного року і 26 травня щорічно він може отримати нову платіжну картку, у зв'язку з чим він 27.05.2013 року звернувся до Івано-Франківської обласної філії ПАТ «Ощадбанк», але йому було відмовлено у видачі нової картки та рекомендовано з'явитись до 03 червня 2013 року.

Викладеним спростовуються доводи апелянта, що висновок суду про повідомлення його як про заміну картки, так і про блокування картки до червня 2013 року не ґрунтується на матеріалах справи.

Безпідставними є доводи апелянта, що висновок суду про чинність його платіжної картки до 26.05.2013 року не узгоджується з умовами п. 2.8 Договору про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою від 06.05.2011 року, за змістом якого картка видається строком на один рік і строк її дії припиняється з настанням 24-ї години останнього дня останнього місяця, тобто в даному випадку 31.05.2013 року.

Твердження апелянта, що суд не дослідив причину неприйняття у нього 27.05.2013 року заяви про перевидачу платіжної картки спростовуються встановленими судом обставинами. Позивач не надав доказів, що він звертався з такою письмовою заявою в філію банку, і йому було відмовлено в прийнятті заяви.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у видачі 27.05.2013 року платіжної картки з терміном дії до травня 2014 року, не повідомлення про можливість блокування платіжної картки, не надання рекомендації на зняття готівки, використання у відповідях фактів, що не відповідають дійсності, оскільки позивачу було відомо про строк дії платіжної картки, її блокування, строк перевипуску картки, а тому в нього не було жодних обґрунтованих підстав для очікування можливостей її використання після 27.05.2013 року.

Так як позивач безпідставно очікував на можливість використання платіжної картки поза межами строку її використання і сам поставив себе в становище відсутності грошових коштів в м. Києві, у зв'язку з чим змушений був повернутись в м. Івано-Франківськ і знову їхати в м. Київ, то суд правильно дійшов висновку щодо відмови позивачу у відшкодуванні матеріальної шкоди.

Правильним є висновок суду про безпідставність вимоги позивача щодо зупинення дії договору про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, оскільки ст. 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту порушеного права. Цивільним законодавством встановлено правові підстави припинення правовідношення. Однак вказаних підстав позивач не довів перед судом.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду в частині позовних вимог про стягнення комісії за зняття готівки в сумі 934,66 грн., зобов'язання повернути грошові кошти, стягнуті в якості комісії, нарахування процентів та виплати за користування коштами на пенсійному рахунку. Відповідно до глави 72 ЦК України договір банківського рахунку є оплатним, а тому позивач не міг розраховувати, що для нього послуги банку повинні бути безплатними. Крім того позивач не довів правових підстав для повернення йому комісії чи інших грошових коштів за отримані ним послуги, надані відповідачем.

В правове обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач зіслався на положення ст.ст. 23, 611ЦК України.

Відповідно до п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Ні умовами договору про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою від 06.05.2011 року, ні додатковим договором від 14.05.2013 року, що укладені між сторонами, не передбачено за порушення зобов'язання відшкодування моральної шкоди.

Більше того, позивач не довів наявність порушення зобов'язань за вказаним договором зі сторони відповідача та спричинення йому моральної шкоди.

За наведених обставин та норм матеріального права суд першої інстанції правильно дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та як наслідок, про відмову ОСОБА_2 в позові в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

За приписами ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду апеляційної інстанції, що давало б підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Проскурніцький П.І.

Ясеновенко Л.В.