АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_6 до Першої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, ОСОБА_3, Головного управління юстиції у м. Києві про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №761/28675/2014
№ апеляційного провадження:22-ц-796/2395/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, ОСОБА_3,Головного управління юстиції у м. Києві про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що після смерті її сина ОСОБА_8, відкрилася спадщина. Відповідно до складеного заповіту, спадкоємцями після померлого є вона, ОСОБА_4, та ОСОБА_3 в рівних частках кожний. Однак, вона має право на обов'язкову частку у спадщині, що становить 1/2 частину від усього майна.

02 вересня 2014 року їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину грошових вкладів. Вона надсилала заяву нотаріусу із вимогою видати нове свідоцтво та виправити 1/6 частину на обов'язкову 1/2 частину, однак, нотаріус неправомірно відмовила.

Тому, позивач просила суд визнати відмову нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори від 13 вересня 2014 року у внесенні змін до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 вересня 2014 року - незаконною. Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 вересня 2014 року, посвідчене державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О., зареєстровано в реєстрі за №9-1137, зокрема: в абзаці першому та в абзаці шостому вказаного свідоцтва замість «на 1/6 частку» замінити на «на 1/2 частку», а в абзаці сьомому вказаного свідоцтва замість «на 5/6 частки вкладів» на «на 1/2 частку вкладів».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 до Першої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, ОСОБА_3,, Головного управління юстиції у м. Києві про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом - задовольнити.

Визнати незаконною відмову державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори у внесенні змін до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.2014 року, посвідчене державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О., зареєстровано в реєстрі за №9-1137.

Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.2014 року, посвідчене державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О., зареєстровано в реєстрі за №9-1137, зокрема: в абзаці першому та в абзаці шостому вказаного свідоцтва замість «на 1/6 частку» замінити на «на 1/2 частку», а в абзаці сьомому вказаного свідоцтва замість «на 5/6 частки вкладів» на «на 1/2 частку вкладів».

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення, суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при відмові у видачі нового свідоцтва позивачу державний нотаріус Праведник Н.О. в порушення норм чинного законодавства не винесла постанову про вчинення нотаріальних дій та те, що при видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом державний нотаріус, керуючись п.209 Інструкції, перевіряла наявність заповіту.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності зі ст.1217 спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до Свідоцтва про смерть від 23 лютого 2011 року серія НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 (т.1 а.с.3).

Згідно заповіту від 24 лютого 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горяйновою Т.К., зареєстрованого за №630, померлий ОСОБА_8 заповів все своє майно в рівних частинах кожному: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 (т.1 а.с.4).

У встановленому Законом порядку, спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до відповідного органу нотаріату та Першої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (т.1 а.с.41, 54).

14 березня 2011 року Першою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу до майна померлого (т.1 а.с.38-214).

Відповідно до п.5.9. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року право на обов'язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов'язкової частки.

Виходячи зі змісту заповіту, ОСОБА_6 одержує 1/3 спадкового майна.

Згідно з п.3.14 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

В даному випадку відсутні підстави для зміни волевиявлення заповідача.

Відповідно до п.5.5. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов'язково з'ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у ст. 1241 ЦК України.

Згідно з п.5.6. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року коло спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини.

У відповідності з п.5.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині.

Право на обов'язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов'язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов'язкову частку. Право на обов'язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов'язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов'язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз'яснено і він не претендує на одержання обов'язкової частки у спадщині (п.5.9.).

Чинним законодавством України не передбачено право спадкоємця, який претендує на обов'язкову частку та одночасно є спадкоємцем за заповітом, відмовитись від спадкування за заповітом на користь обов'язкової частки. Це порушує волевиявлення заповідача (спадкодавця).

Згідно з п.5.10. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р., при визначенні розміру обов'язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що обов'язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов'язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обов'язкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом.

03 вересня 2014 року позивач ОСОБА_6 звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу нового свідоцтва, згідно ст. 1241 ЦК України, тобто на 1/2 обов'язкову частку у спадщині на вклади (т.1 а.с.6).

Згідно з п.4.12. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Для видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом нотаріусу необхідно мати оригінал або дублікат заповіту.

13 вересня 2014 року Першою Київською державною нотаріальною конторою було надано лист про відмову у видачі нового свідоцтва, оскільки, у матеріалах спадкової справи, на день звернення, відсутній оригінал заповіту, та зазначено, що частка позивача складає 1/2 від усього спадкового майна, а відповідне свідоцтво буде видано після надання оригіналу чи дублікату заповіту (т.1 а.с.8).

Відповідно до п.5.11. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року при визначенні розміру обов'язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі).

Згідно п.5.12. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року якщо заповідана лише частина спадкового майна, обов'язкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обов'язковому спадкоємцю з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом. Якщо частка майна, що залишилась не заповіданою, менша порівняно із розміром обов'язкової частки у спадщині, обов'язковий спадкоємець отримує частку, якої не вистачає, із заповіданої частини спадкового майна.

Колегія суддів вважає, що інтереси ОСОБА_6 в частині спадкування за заповітом, а саме 1/3 частини задоволені у повній відповідності з вимогами чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове, наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Першої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, ОСОБА_3, Головного управління юстиції у м. Києві про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: