Справа №476/896/14-ц 25.03.2015 25.03.2015 25.03.2015
Провадження №22-ц/784/558/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/784/558/15
Категорія 21 Головуючий у 1 - й інстанції: Чернякова Н.В.
Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Довжук Т.С.,

із секретарем судового засідання: Орельською Н.М.,

за участі: ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Єланецького районного суду від 20 січня 2015 року у справі за її позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, Ольгопільської сільської ради Єланецького району Миколаївської області про визнання договору доручення та договору дарування права на земельну частку (пай) недійсними,

в с т а н о в и л а :

В вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, Ольгопільської сільської ради Єланецького району Миколаївської області про визнання договору доручення та договору дарування права на земельну частку (пай) недійсними.

Позивачка зазначала, що на підставі сертифіката від 25 грудня 1996 року, виданого Єланецькою районною державною адміністрацією, вона є власником права на земельну частку (пай) розміром 8,13 умовних кадастрових гектарів. В 1998 році вона передала в оренду ОСОБА_4 зазначену земельну частку (пай), але орендну плату протягом одинадцяти років відповідач їй не сплачував. Згодом їй стало відомо, що 05 лютого 2001 року між ОСОБА_6, який діяв від її імені на підставі доручення, посвідченого головою Ольгопільської сільради, та ОСОБА_4 укладено договір дарування вказаної земельної частки (паю).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначала, що вказане доручення ОСОБА_6 вона не надавала, а тому у нього не було повноважень на укладання від її імені договору дарування права на земельну частку (пай).

Посилаючись на наведені обставини та положення ст. ст. 44, 48 ЦК УРСР, ОСОБА_5 просила визнати недійсним доручення від 25 грудня 1998 року, посвідчене головою Ольгопільської сільської ради, та договір дарування права на земельну частку (пай), посвідчений 05 лютого 2001 року в нотаріальному порядку між ОСОБА_6, який діяв від її імені, та ОСОБА_4

Рішенням Єланецького районного суду від 20 січня 2015 року в позові ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Позивачка посилається на те, що висновки суду стосовно пропуску нею без поважних причин строку позовної давності не відповідають фактичним обставинам справи та положенням цивільного права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи видно, що відповідно до рішення Єланецької районної державної адміністрації № 540-Р від 19 грудня 1996 року ОСОБА_5 25 грудня 1996 року видано сертифікат серії НОМЕР_1 на право на земельну частку (пай) розміром 8,13 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП «Нове життя» Єланецького району.

25 грудня 1998 року головою Ольгопільською сільської ради Єланецького району між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було посвідчено доручення, яким позивачка уповноважила останнього розпоряджатися (продавати, дарувати, міняти) належним їй сертифікатом, подавати від її імені заяви і документи, розписуватись за неї, підписувати договір купівлі-продажу, дарування чи міни, одержувати гроші за проданий сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с. 85).

05 лютого 2001 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. між ОСОБА_6, який діяв на підставі зазначеного доручення від імені позивачки, і ОСОБА_4 посвідчено договір дарування права на земельну частку (пай), відповідно до якого, ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у дар право на земельну частку (пай), розміром 8,13 га умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Нове життя» Єланецького району (а.с. 6, 165, 237).

Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦК УРСР, положення якої були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Обґрунтовуючи вимоги в частині визнання недійсним оспорюваного доручення, ОСОБА_5 посилалась на те, що вона його не підписувала. Проте в уточненій позовній заяві, яка надійшла до суду 06 листопада 2014 року, позивачка зазначила, що уповноважувала ОСОБА_6 дарувати лише сертифікат на право на земельну частку (пай), а не земельну ділянку (а.с.102-103).

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивачка не укладала даний договір доручення вона не надала.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_5 не довела належними та допустимими доказами вимоги про визначання договору доручення недійсними.

Проте, в задоволенні цієї вимоги суд першої інстанції відмовив позивачці за пропуском строку позовної давності.

Між тим, Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, то суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За наведених обставин у суду першої інстанції не було підстав для відмови ОСОБА_5 у задоволенні вимог про визнання договору доручення недійсним за пропуском строку позовної давності, оскільки ці вимоги остання не довела.

У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

Із врахуванням цих роз'яснень колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_5 у задоволенні вимог про визнання недійсним оспорюваного договору доручення слід змінити в частині правового обґрунтування, оскільки позивачка не довела їх належними доказами.

Мотивуючи свої вимоги щодо недійсності договору дарування ОСОБА_5 зазначала, що оскільки вона не надавала ОСОБА_6 доручення на вчинення від її імені угод відчуження належної їй земельної частки (паю), то вказаний договір дарування є недійсним.

Встановивши відсутність підстав, передбачених ст. 48 ЦК УРСР, для визнання недійсним договору доручення, то районний суд вірно вважав, що не має підстав і для визнання недійсним даного договору дарування.

При цьому, судом першої інстанції правильно встановлено, що строк позовної давності (ст. 71 ЦК УРСР) щодо вимог про визнання договору дарування недійсним позивачкою не пропущено, так як про його укладення останній стало відомо лише у вересні 2011 року. На підтвердження даної обставини суд першої інстанції обґрунтовано послався на лист Єланецької районної державної адміністрації від 09 вересня 2011 року на ім'я позивачки, яким повідомлялась про неможливість видачі дублікату сертифікату права на земельну частку (пай) з посиланням на те, що на підставі цього документу укладено договір дарування права на земельну частку (пай) на ім'я ОСОБА_4 (а.с.7). З позовною заявою позивачка звернулася в серпні 2014 року (а.с.19). Відповідач ОСОБА_6 не надав доказів на підтвердження того, що про укладення оспорюваного договору дарування він повідомив позивачку.

Доводи ОСОБА_5 в апеляційній скарзі стосовно того, що пропуск нею строку позовної давності обумовлено поважними причинами юридичного значення не мають, оскільки позовні вимоги щодо визнання оспорюваних угод недійсними з підстав, передбачених ст. 48 ЦК України, нею не доведені, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Керуючись статтями 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Єланецького районного суду від 20 січня 2015 року щодо відмови ОСОБА_5 у задоволенні вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_6, Ольгопільської сільської ради Єланецького району про визнання недійсним доручення від 25 грудня 1998 року, посвідченого головою Ольгопільської сільської ради Єланецького району змінити в частині правового обґрунтування.

В іншій частині це ж рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: