Справа № 133/139/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.06.2015 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі: головуючого-судді: Сороки Д.В.

при секретарі Назарчук А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Козятині

справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ « Економ Комфорт» про визнання договорів № 03841/15 від 5 січня 2015 року та № 03841 від 5 січня 2015 року, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ " Економ Комфорт ", недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася в суд з позовом до ТОВ « Економ Комфорт» про визнання договорів № 03841/15 від 5 січня 2015 року та № 03841 від 5 січня 2015 року, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ " Економ Комфорт ", недійсними.

Свої вимоги позивачка мотивує тим , що 5 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ Економ Комфорт» в особі представника ОСОБА_2 укладений Договір № 03841/15. Предметом даного договору є те, що одна сторона адміністратор, за згодою іншої сторони учасника, зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного у додатку №1 до договору, у тому числі: а), створити групу учасників, забезпечити її адміністрування; б), присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; в), організувати та проводити розподіли свідоцтв; г) здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатковою угодою до нього.

У пункті 1.3 Договору зазначено, що учасник доручив адміністратору використовувати суми чистих платежів учасника для формування фонду групи та його розподілу, а також здійснювати оплату товару на користь учасників групи чи надавати відповідні суми у позику.

У цей же день між нею, ОСОБА_1, та ТОВ

«Економ Комфорт» в особі представника ОСОБА_2 укладений Договір №03841.

Відповідно до п.1.1 даного Договору «за цим Договором Замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання за плату здійснити наступні дії: забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства, надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі. За умовами п.2.1. цього договору, сторони дійшли згоди, що оплата наданих послуг є договірною, виражається у процентному відношенні у розмірі 9.9% від вартості товару та/або цільової позики на суму визначену у додатку №1 до договору про участь у програмі і становить 14850 гривень

Проте, як згодом виявилось, така діяльність ТОВ «Економ Комфорт» містить ознаки фінансової послуги та підлягає ліцензуванню, а оскільки ТОВ «Економ Комфорт» станом на дату укладення договору (5 січня 2015 року) таку ліцензію не отримувало, договір підлягає визнанню недійсним з підстав визначених ч.1 ст. 227 Цивільного кодексу України, як такий, що вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії).

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - операції з фінансовими-активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно з п. 1 ч. 1 цієї ж статті, фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Як вбачається з умов укладеного Договору №03841/15, ТОВ «Економ Комфорт» надає послуги, які за своєю суттю є фінансовими послугами у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, (п.11-1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Такий висновок випливає з того, що послуги, які є предметом договору здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури.

Така діяльність, підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 09.10.2012 № 1676, згідно з яким адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями (ч.1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Пунктом 4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Виходячи з приписів пункту 4 частини першої, частини другої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ТОВ «Економ Комфорт» для здійснення діяльності з надання фінансових послуг на умовах, передбачених укладеним Договором, має отримати відповідну ліцензію від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Втім, ТОВ «Економ Комфорт» такої ліцензії не отримувало і до державного реєстру фінансових установ не включено, що може бути підтверджено відсутністю останнього в Державному реєстрі фінансових установ, доступ до якого є відкритим.

Згідно з п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року №3462-VI (введено в дію з 09 січня 2012 року) фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону.

Оскільки спірний договір між сторонами був укладений 5 січня 2015 року, тобто після 09 січня 2013 року, то укладення такого договору не відповідало вимогам законодавства, оскільки для укладення такого договору відповідач повинен був отримати у встановленому законом порядку відповідну ліцензію. Тому вчинення відповідачем вказаного правочину без відповідного дозволу (ліцензії) в силу ч.1 ст. 203, ч.ч.1,3 ст. 215 , ст. 227 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним.

Крім цього, оспорюваний Договір є договором приєднання (ст. 634 ЦК України), який неодноразово визнавався судами недійсним через відсутність у відповідача права на його укладення, що зокрема підтверджується доданими до заяви судовими рішеннями.

При укладенні Договору №03841/15 від 05.01.2015 року між нею та ТОВ «Економ Комфорт» консультант також шляхом обману змусила її підписати Договір №03841 від 05.01.2015 року за яким замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання за плату здійснити наступні дії: забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства, надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі.

Проте, як згодом виявилось, така інформація повинна була надаватись їй безкоштовно оскільки право споживача на інформацію передбачено ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» яка встановлює, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість його свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Крім того, споживач має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), що передбачено п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Аналогічну норму містить і ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Тобто, консультант пропонуючи їй надання фінансової послуги, укладає групу договорів, при тому, що вона, як споживач послуги і так має право, без укладення договору №03841 на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із ст.4 ч.1 п.4 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому необхідності в укладенні Договору №03841 від 05.01.2015 року між нею та відповідачем і оплати наданих послуг у неї не було. Тому вважає, що умови договору №03841 від 05.01.2015 року щодо надання інформаційних, консультаційних, роз'яснювальних та довідкових послуг з питань діяльності програми є несправедливими, оскільки вона як споживач мала право на отримання таких послуг від відповідача безкоштовно. Тому, укладання договору про надання таких послуг на платній основі вважає несправедливими умовами.

Всупереч принципу добросовісності, будучи зобов'язаний надати їй роз'яснювальні, консультаційні та довідкові послуги з питань участі у програмі безоплатно, відповідач уклав угоду, згідно з якою такі послуги надаються платно на загальну суму 14850 грн., чим завдав їй шкоду як споживачу.

Більше того, самі по собі послуги, що є предметом договору №03841, їй не потрібні в разі неможливості досягнення основної мети - отримання позики. З урахуванням того, що представник відповідача не повідомив їй про відсутність у ТОВ «Економ Комфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, вона під час укладення договору була позбавлена можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «Економ Комфорт» (дбайливе оформлення якого є предметом оспорюваного договору №03841), отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Це значить, що така підприємницька практика вводить її як споживача в оману і кваліфікується як не чесна (ст.19 ч.2 п.4, 5 та останній абзац ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до п. 6.1 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, ознайомлення клієнтів з внутрішніми правилами, умовами договору про адміністрування та надання клієнтам інформації, визначеної законодавством, а також укладення договорів про адміністрування є складовою частиною фінансової послуги - адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Тому, для надання послуг, що є предметом Договору №03841 від 15.12.2014 року також потрібна ліцензія.

Отже, є підстави для визнання недійсним і договору № 03841 від 05.01.2015 року між нею ТОВ «Економ Комфорт» про надання інформаційно-консультаційних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На виконання недійсних договорів мною було сплачено 14850 грн. що підтверджується квитанцією про сплату .

Відповідно до ч.2 ст. 227 Цивільного кодексу України, якщо юридична особа вела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. Так, представник ТОВ «Економ Комфорт»ОСОБА_2 під час укладення договору не повідомила їй про відсутність у ТОВ «Економ Комфорт» права на його укладення, надала її недостовірну інформацію щодо діяльності відповідача, необхідності укладення Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг та оплати таких послуг, а також надала їй банківські реквізити для сплати платежів за недійсним договором чим спричинила їй душевні страждання.

Про наявність умислу у діях ОСОБА_2 на заподіяння їй моральної шкоди свідчить те, що вона як консультант компанії не могла не знати про відсутність у відповідача відповідної ліцензії на надання фінансових послуг, оскільки відповідно до п. 6.7 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, договір про адміністрування обов'язково повинен містити положення про «номер ліцензії, виданої Нацкомфінпослуг, та строк її дії». ОСОБА_2В не могла не знати також того, що аналогічні договори з відповідачем неодноразово визнавались недійсними саме через відсутність у ТОВ «ЕкономКомфорт» права на їх укладення.

Позивачка в судове засідання не з"явилась, хоча про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена, але до суду надіслала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності , позовні вимоги підтри мує у повному обсязі . Крім того до суду надіслала письмові пояснення , в яких зазначила , що представник ТОВ «Економ Комфорт» ОСОБА_2 при укладенні Договору № 03841/15 ввела її в оману щодо наявності у ТОВ «Економ Комфорт» статусу фінансової установи, права надавати фінансові послуги, зокрема, і послуги з адміністрування фінансових активів, а також права на укладення Договору № 03841/15. Консультант надала її недостовірну інформацію щодо діяльності Відповідача, необхідності укладення Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг та оплати таких послуг, а також надала мені банківські реквізити для сплати платежів за недійсним договором, а згодом відмовилась повертати сплачені кошти. Дані обставини підтверджуються письмовими доказами, копією рекламного оголошення, квитанцією про сплату та договорами з Відповідачем.

При цьому, за розміщення рекламного оголошення «Як вигідно позичити гроші» на ТОВ «Економ Комфорт» рішенням адміністративної колегії Житомирського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.09.2014 року накладено штраф відповідно до абз. 1 ст. 21 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" у розмірі 68000 грн.

Дії ТОВ "Економ Комфорт", які полягають у повідомленні суб'єктом господарювання невизначеному колу осіб в рекламі неповних відомостей, зокрема, внаслідок замовчування окремих фактів, що можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання товарів (придбання (замовлення) послуг з надання позик) цього суб'єкта господарювання, визнано порушенням законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченим ст. 15-1 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", у вигляді поширення інформації, що вводить в оману. Незважаючи на це, Відповідач і досі продовжує розповсюджувати дане рекламне оголошення.

Про наявність умислу у діях ОСОБА_2 на заподіяння мені моральної шкоди свідчить те, що вона як консультант компанії не могла не знати про відсутність у відповідача відповідної ліцензії на надання фінансових послуг, оскільки відповідно до п. 6.7 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, договір про адміністрування обов'язково повинен містити положення про «номер ліцензії, виданої Нацкомфінпослуг, та строк її дії». ОСОБА_2В не могла не знати також того, що аналогічні договори з Відповідачем неодноразово визнавались недійсними саме через відсутність у ТОВ «Економ Комфорт» права на їх укладення.

Завдана їй моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї представника Відповідача, порушенні її права власності та її прав як споживача. Вона протягом тривалого часу не може повернути свої кошти, які були її останніми заощадженнями, та які під впливом обману внесла на рахунок Відповідача. Після втрати грошей вона сильно переживала, постійно про це думала, з цього часу постійно перебуває у пригніченому стані, відчуває безсилля, що заважає їй займатись повсякденною роботою, у неї значно погіршилися стосунки з оточуючими та стан здоров'я. Вона не змогла отримати необхідної їй позики, змушена захищати свої порушені права у суді, у тому числі, писати позовну заяву, збирати доказову базу, аналізувати судову практику у аналогічних справах, а також з'являтись на судові засідання.

Всі ці обставини негативно вплинули на її психологічний стан, завдали моральних страждань, які полягають у сильному переживанні через втрату коштів та сором за те, що через свою довірливість вона стала жертвою протиправних дій Відповідача.

Так, як вона не має вищої юридичної освіти, захист її порушених прав у суді вимагав від неї додаткового вивчення відповідної літератури та нормативних актів, консультування з правниками, що супроводжувалось додатковими витратами часу та зусиль, порушувало мій звичний життєвий уклад. Так як я працює вчителем, то явка за викликом до суду вимагала від неї пропуску уроків, через що вона також сильно переживала.

Тому, враховуючи характер діяння відповідача, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ступінь вини відповідача у заподіянні їй моральної шкоди, та глибину душевних страждань, яких вона зазнала, з урахуванням засад розумності та справедливості вона оцінює завдану їй моральну шкоду у 5000 гривень.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, однак від представника відповідача директора ТОВ « Економ Комфорт» ОСОБА_3 надійшло заперечення на позовну заяву та заява про розгляд справи у їх відсутність.

В запереченні зазначено , що він вважає позовні вимоги безпідставними з таких причин:

Так , Позивачеві були роз'ясненні всі умови отримання позики, що підтверджується тією обставиною, що він добровільно підписав оспорювані договори (п.4.4 та п.4.5 договору, п.13.3 додатку №2 до договору) і мав можливість ознайомитися зі всіма умовами Договору протягом 5-ти календарних днів (п.5.3 договору про надання інформаційно-консультаційних послуг). Також після укладення договорів позивач жодного разу не звернувся до відповідача з вимогою роз'яснити чи уточнити умови Договору, цим самим з ними погоджуючись. Також позивач не звертався до відповідача з будь-якими скаргами чи претензіями на дії чи бездіяльність представника відповідача під час укладання та виконання умов цих договорів.

Безпідставними є твердження позивача про невідповідність укладених договорів законодавству про захист прав споживачів з приводу введення в оману. Права та обов'язки сторін чітко прописані в умовах договору, позивач мав можливість ознайомитися з ними до укладення договору, а також протягом п'яти днів після укладання, і у випадку незгоди з цими умовами відмовитися від укладання договору. В цьому випадку відповідач здійснив би повернення сплачених грошових коштів позивачу. Зі змісту правовідносин між позивачем та відповідачем випливає, що зазначені позивачем "порушення" законодавства про захист прав споживачів є неможливими під час укладення договору. Зазначене кореспондується з нормами цивільного законодавства про свободу договору, згідно якого сторони на власний розсуд можуть врегулювати умови договору.

Згідно умов договору про участь у програмі основним обов'язком відповідача є надання позивачеві грошової позики або оплата вартості товару, а позивача сплата передбачених договором платежів. За невиконання цих обов'язків передбачена відповідальність як для відповідача, так і для позивача.

З приводу відповідності укладених договорів законодавству у сфері захисту прав споживачів є ухвала ВССУ від 18.06.2014р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Економ Комфорт» про визнання недійсним договору (справа №6-8118 св14, суддя Макарчук М.А.). Згідно зазначеної ухвали суду договори, що укладаються ТОВ «Економ Комфорт» з фізичними особами, відповідають законодавству у сфері захисту прав споживачів.

Крім того, аналогічна позиція міститься в Постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 11.09.2013р. у справі №6-40цс13.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Позивач також вважає, що послуги, які надаються відповідачем відносять до фінансової послуги «адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» і відповідач зобов'язаний отримати відповідну ліцензію на їх надання.Таке твердження позивача є помилковим.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Умови отримання оплати вартості товару чи надання відповідної суми позики від відповідача передбачені в Додатку №2 до Договору. Так, п.6.1 ст. 5 зазначеного Додатку передбачено, що Адміністратор (Відповідач) проводить оплату Товару, організовує його передачу у власність учаснику або надає відповідну суму у позику для придбання Товару самим учасником, який отримав Дозвіл протягом 60 днів після того, як учасником будуть виконані вимоги цієї статті. Тобто Адміністратор надає грошові кошти учаснику лише після отримання останнім Свідоцтва на Товар.

Порядок участі в Розподілі Свідоцтв та отримання Свідоцтва на Товар, на підставі якого Адміністратор проводить оплату вартості товару чи надає відповідну суму позики, передбачені в ст. 5 Додатку №2 до Договору. Так, для можливості отримання Дозволу учасник повинен взяти участь в Розподілі Свідоцтв, який проводиться Адміністратором не рідше одного разу на два місяці (п.5.1 Додатку №2) шляхом завчасного надіслання до центрального офісу Адміністратора відповідної правильно заповненої заявки (п.п.5.5-5.8 Додатку №2). В Заяві учасник вказує сплачену кількість Основних платежів, кількість заявлених та запропонованих платежів За результатами Розподілу Адміністратором надаються Свідоцтва на Товар учасникам в порядку, який вказаний в п.5.9 Додатку №2 до Договору.

Відповідач отримує прибуток від діяльності, яка полягає у наданні інформаційно-консультаційних послуг, спрямованих на надання учаснику грошових коштів у позику чи оплати відповідної вартості товару. Тобто прибуток отримується на підставі договорів про надання інформаційно-консультаційних послуг. Укладення таких договорів передбачено цивільним законодавством України щодо надання послуг та не передбачає отримання відповідної ліцензії. Від залучення платежів згідно договору про участь у програмі відповідач прибутку не отримує, а лише перерозподіляє залучені кошти серед учасників, тому дана послуга не може вважатися фінансовою у розумінні п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки відсутня така її ознака, як отримання прибутку від залучення грошових коштів від третіх осіб.

Також слід зазначити, що оплатність послуг, які надає ТОВ «Економ Комфорт» відповідно до п. 1.1 укладеного договору про участь у програмі, означає, що всі дії, які вчиняє товариство є оплатними. Фізичні особи, як учасники програми, сплачують плату за надані послуги у вигляді щомісячних платежів «адміністративних витрат» у відповідності до умов додатку №2 до договору про участь у програмі. Дані кошти не є прибутком від залучення грошових коштів у вигляді «чистих внесків», оскільки відповідно до додатку №2 до договору про участь у програмі право власності на «чисті внески» до товариства не переходить. Їх розмір не залежить від суми сплачених «чистих внесків». Крім того, «адміністративні витрати» та «чисті внески» обліковуються на окремих банківських рахунках товариства. Банківські рахунки не є депозитними, відсотки на дані грошові кошти банком не нараховуються. Товарний платіж є платою за послуги, які зобов'язується надати товариство відповідно до умов договору про участь у програмі після отримання учасником свідоцтва на товар. Він сплачується учасником одноразово і його розмір не залежить від розміру залучених грошових коштів у вигляді «чистих внесків», визначається у відсотках від вартості товару. Даний платіж також обліковується на окремому банківському рахунку відмінному від «чистих внесків».

Таким чином, грошові кошти у вигляді «адміністративних витрат» та «товарного платежу» є платою за послуги товариства відповідно до умов цивільно-правового договору, їх розмір не залежить від залучених від учасників-фізичних осіб «чистих внесків», підприємство не здійснює їх накопичення (залучення), а тому вони не можуть вважатися прибутком від здійснення діяльності, що є фінансовою послугою.

Крім того, слід звернути увагу на ту обставину, що ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачають, що він регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг.

При цьому Закон поширює свою дію не на усі юридичні особи, а лише на ті, які є професійними учасниками ринку фінансових послуг.

Тобто, можна зробити висновок, що сфера дії Закону за суб'єктним складом обмежена і не поширюється на юридичних осіб які не є фінансовими установами, тобто на ТОВ "Економкомфорт".

Суд, вивчивши пояснення позивачки, заперечення представника відповідача , дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Так, судом встановлено, що 5 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ Економ Комфорт» був укладений Договір № 03841/15. Предметом даного договору є те, що одна сторона адміністратор, за згодою іншої сторони учасника, зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного у додатку №1 до договору, у тому числі: а), створити групу учасників, забезпечити її адміністрування; б), присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; в), організувати та проводити розподіли свідоцтв; г) здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатковою угодою до нього ( а.с. 6).

У пункті 1.3 Договору зазначено, що учасник доручив адміністратору використовувати суми чистих платежів учасника для формування фонду групи та його розподілу, а також здійснювати оплату товару на користь учасників групи чи надавати відповідні суми у позику.

У цей же день між ОСОБА_1 та ТОВ «Економ Комфорт» в особі представника ОСОБА_2 був укладений Договір №03841 (а.с. 7).

Відповідно до п.1.1 даного Договору «за цим Договором Замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання за плату здійснити наступні дії: забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства, надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі. За умовами п.2.1. цього договору, сторони дійшли згоди, що оплата наданих послуг є договірною, виражається у процентному відношенні у розмірі 9.9% від вартості товару та/або цільової позики на суму визначену у додатку №1 до договору про участь у програмі і становить 14850 грн.

Вивчивши зміст оспорюваного договору № 03841/15 та умови програми «Економкомфорт» (додаток №2 до договору), суд приходить до висновку, що послуга, яку за умовами даного договору передбачено надати ОСОБА_1 за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (ст.4 ч.1 п.111 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури.

Така діяльність, підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 09.10.2012 № 1676), згідно якого адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Відповідно до п.4 ч.1ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Договором №03841/15 передбачено залучення коштів фізичної особи. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору №03841/15, необхідно мати ліцензію.

Суд визнає неспроможними заперечення відповідача про те, що пропонована ними у договорі №03841/15 послуга не має ознаки фінансової послуги.

Так, відповідно до п.5 ч.1ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою послугою розуміються операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

У цьому визначенні мета отримання прибутку не є критерієм віднесення операції з фінансовими активами до поняття фінансової послуги, а «мета отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів» стосується лише залученням фінансових активів від інших осіб. Крім того, не мають правового підґрунття доводи відповідача про те, що на нього не поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки до визначених у ст.2 ч.3 Закону установ, на діяльність яких не поширюються положення Закону, відповідач не належить.

Отже, згідно із нормами ч.2 ст.203 та ч.1 ст.227 ЦК України є підстави для визнання недійсним договору №03841/15, як такого, що вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач пропонуючи позивачу надання фінансової послуги, укладає групу договорів, при тому, що позивач, як споживач послуги і так має право, без укладення договору №03841на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із ст.4 ч.1 п.4 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи -споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Самі по собі послуги, що є предметом договору №03841/15, позивачу не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із відповідачем - отримання позики.

З урахуванням того, що відповідач не повідомив ОСОБА_1 про відсутність у ТОВ «ЕкономКомфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «Економкомфорт» (дбайливе оформлення якого є предметом оспорюваного договору №03841/15), отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Це значить, що така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (ст.19 ч.2 п.4, 5 та останній абзац ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Отже, відповідно до ст.19 ч.6 того ж Закону, є підстави для визнання недійсним і договору №03841/15 та згідно із ч. 1 ст.216 ЦК України, стягнення на користь позивачки 14850 гривень, сплачених на виконання недійсного правочину.

Що стосується відшкодування моральної шкоди , то суд приходить до висновку , що в цій частині позову необхідно відмовити.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» "Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суду не надано жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору у цій частині . А також позивачка не довела , що моральна шкода їй була завдана з вини відповідача.

Керуючись ст.ст. 203,216,227,627 ЦК України , Законом України «Про захист прав споживачів" , Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсними договори, укладені між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» (, п/р 3601 в АТ "УкрСиббанк", МФО 3510054) : № 03841/15 від 5 січня 2015 року та № 03841 від 5 січня 2015 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Економ Комфорт» на користь ОСОБА_1 14850 (чотирнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят) гривень, сплачених платежів по договору №03841 від 5 січня 2015 року.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» до Державного бюджету України 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят копійок) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії рішення .

СУДДЯ -

Дата документу 11.06.2015 року