Номер провадження: 22-ц/785/1158/15
Головуючий у першій інстанції Максимович Г.В.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.,

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника відповідача, ДП "ІМТП" - Висоцької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Іллічівський морській торговельний порт" на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства "Іллічівський морській торговельний порт", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, Спілка професіоналів докерів - механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, про визнання наказу незаконним та скасування наказу, зобов'язання провести оплату праці,

в с т а н о в и л а:

27 серпня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнив 07.10.2014 року, обґрунтовуючи вимоги тим, що 19.02.2014 року адміністрацією ДП "Іллічівський морський торговельний порт" видано наказ №110 "Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту". Цим наказом з 01.06.2014 року було ліквідовано структурний підрозділ "служба побуту" та створено структурний підрозділ "Відділ побуту", а вивільнення працівників, робочі місця яких підлягають скороченню, здійснив відповідно до ст. 49-2 КЗпП України. 14.04.2014 року профспілки порту провели з адміністрацією підприємства переговори, на яких вимагали від адміністрації не проводити вивільнення працівників, враховуючи соціальну напругу у колективі та державі. 03.07.2014 року було видано наказ по порту №322-0, згідно якого його було примусово переведено на неповний робочий час з 32-х годинним робочим тижнем. Вказаний наказ видано з порушенням чинного законодавства та колективного договору через те, що у липні 2014р. йому було виплачено заробітну плату за 80% робочого часу, незважаючи на те, що він працював повний робочий час та знаходився на робочому місці. Вказані обставини призвели до зменшення 20% тарифу - посадового окладу за липень 2014 року.

Посилаючись на ці обставини, позивач остаточно просив визнати наказ директора ДП "ІМТП" №322-о від 03.07.2014 року в частині його постійного переміщення теслярем 5-го розряду відділу побуту з оплатою за штатним розкладом, зі збереженням доплати за шкідливі умови праці у розмірі 4 % та 32-х годинним робочим тижнем незаконним та скасувати.

Представник відповідача, ДП "ІМТП", проти позову заперечував й в своїх поясненнях зазначав, що наказ директора ДП "ІМТП" №322-о від 03.07.2014 року в частині його постійного переміщення теслярем 5-го розряду відділу побуту з оплатою за штатним розкладом, зі збереженням доплати за шкідливі умови праці у розмірі 4 % та 32-х годинним робочим тижнем надано згідно діючого законодавства.

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_4 задоволено. Суд визнав наказ директора ІМТП №322-о від 03.07.2014 року в частині постійного переміщення ОСОБА_4 теслярем 5-го розрядку відділу побуту з оплатою за штатним розкладом, зі збереженням доплати за шкідливі умови праці у розмірі 4 % та з 32-х годинним робочим тижнем незаконним та скасував його.

В апеляційній скарзі відповідач, ДП "ІМТП", просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцінку доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача, ДП "ІМТП", пояснення на апеляцію представника відповідача, ДП "ІМТП" - Висоцької В.В., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із утворенням Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" була проведена реорганізація функцій між державними підприємствами морського транспорту, що кваліфікується як зміна в організації виробництва і праці. Вказана реорганізація призвела до зміни структури та розміру доходної частини підприємства, скоротилась кількість і обсяг загальних питань, якими займається служба побуту порту, скоротилась кількість об'єктів утримання і обслуговування службою, зменшився об'єм і характер робіт, що виконується її працівниками.

19.02.2014 року керівництвом порту виданий наказ №110 "Про зміни в організації виробництва і праці службу побуту", яким з 01.06.2014 року створено структурний підрозділ "Відділ побуту" та ліквідовано структурний підрозділ "Служба побуту".

Згідно копії повідомлення від 14.05.2014 року, начальника соціальної служби та голів профспілкових організацій повідомлено про те, що відповідно до наказу від 19.02.2014року №110 "Про зміни в організації виробництва і праці службу побуту", з 01.06.2014р. у службі побуту будуть проведені зміни в організації виробництва і праці шляхом реорганізації вказаного структурного підрозділу у відділ побуту із новим затвердженим штатним розписом. З даним повідомленням позивача ОСОБА_4 було ознайомлено 23.05.2014 року, з яким він не погодився, про що він розписався (а.с. 101).

Згідно п.п. 2.1.7, 2.1.9 колективного договору ІМТП адміністрація порту зобов'язується: - не проводити ціленаправлені скорочення працівників до тих пір, поки не будуть використані всі можливості для збереження робочих місць і до цього не змусить економічна ситуація в порту. В цьому випадку завчасно, не менше ніж за три місяці, повідомляти профспілки і вести з ними переговори по дотриманню прав і інтересів працівників, які підлягають до скорочення; - встановлювати по узгодженню з профспілками у випадку відсутності або зниження об'єму робіт неповний робочий час або неповний робочий тиждень з відповідною оплатою.

Адміністрацією порту було проведено консультації з профспілковими організаціями про заходи щодо запобіганню звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму, або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

У протоколі від 13.03.2014 року спільної наради з профспілками порту зазначено, що голови профспілок заяви про неприпустимість скорочення штату працівників служби побуту, зокрема тих, які не досягли пенсійного віку та тих, які мають на утриманні неповнолітніх дітей. З метою запобігання звільненню працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України, запропоновано адміністрації порту скласти новий штатний розпис реорганізованого підрозділу та запропонувати працівникам переведення на такі робочі місця.

Відповідно до протоколу від 14.04.2014 року голови профспілок запропонували призупинити дію наказу від 19.02.2014 року у №110 "Про зміни в організації виробництва і праці службу побуту".

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначеною цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін.

Згідно ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 ст. 36 цього Кодексу.

Переміщення є законним, якщо згідно ст. ст. 21, 31, 32 КЗпП України, воно буде проводиться в межах трудового договору і не передбачає істотних його змін. Виходячи зі змісту цих норм, істотними умовами праці є система та розмір оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інші умови, які за певних обставин слід вважати істотними.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: - змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч.ч. 1-3 cт. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 49-4 КЗПП України, ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників.

19.02.2014 року керівництвом порту виданий наказ №110 "Про зміни в організації виробництва і праці службу побуту", яким з 01.06.2014р. створено структурний підрозділ "Відділ побуту" та ліквідовано структурний підрозділ "Служба побуту". Пунктом 6.1 наказу передбачено здійснити вивільнення працівників, робочі місця та посади яких підлягають скороченню.

07.04.2014 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про зміну істотних умов праці та він не погодився з роботою в нових умовах, про що свідчить його підпис у даному документі. (а.с. 99). Згідно абзацу 5 вказаного повідомлення, зазначається, що: "У разі відмови від продовження роботи у нових умовах праці, трудовий договір буде розірвано через два місяці, за п.6 ст. 36 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку".

Згідно копії виписки з наказу №322-О від 03.07.2014 року зазначається: "ОСОБА_4 перемістити постійно з 03.07.2014 року теслярем 5-го розряду відділу побуту з оплатою за штатним розписом, зі збереженням середньої зарплати за попереднім місцем роботи протягом 2-х тижнів, зі збереженням доплати за шкідливі умови праці у розмірі 4 % з 32-х годинним робочим тижнем. Режим роботи - денний з п'ятиденним робочим тижнем".

Згідно копії акту від 07.07.2014 року, ОСОБА_4 був ознайомлений з графіком роботи в режимі неповного робочого часу, відповідно до наказу директора ІМТП № 322 від 03.07.2014 року, але від підпису про ознайомлення відмовився.

З врахуванням зміни в організації виробництва і праці служби побуту, системи оплати праці, режиму роботи, встановлення неповного робочого часу, з якими позивач ОСОБА_4 не погодився, переміщення його теслярем 5-го розряду відділу побуту з оплатою за штатним розписом, зі збереженням середньої зарплати за попереднім місцем роботи протягом 2-х тижнів, зі збереженням доплати за шкідливі умови праці у розмірі 4 % з 32-х годинним робочим тижнем - є незаконним.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам роз'яснено, що при розгляді трудових спорів судам слід мати на увазі, що ч.3 ст. 43 Конституції України, використання примусової праці заборонено.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції з їх оцінкою.

Як при розгляді справи в суді першої інстанції так і до апеляційної скарги відповідачем не надано належних доказів того, що позивач був правомірно переміщений теслярем 5-го розряду відділу побуту з оплатою за штатним розписом, зі збереженням середньої зарплати за попереднім місцем роботи протягом 2-х тижнів, зі збереженням доплати за шкідливі умови праці у розмірі 4 % з 32-х годинним робочим тижнем в зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці і що при переміщенні позивача з встановленням неповного робочого часу його роботи не відбулися зміни істотних умов праці.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно та всебічно, а зібраним доказам дана вірна оцінка, рішення суду ухвалено у відповідності до положень ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для його скасування, як про це йдеться мова у апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Іллічівський морській торговельний порт" відхилити, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду

Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький