Провадження № 2/537/421/2015
Справа № 537/536/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2015 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючої судді - Фадєєвої С. О.,

при секретарі - Герасименко Л. М.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, де просив ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити дні спільних побачень та дні спілкування з малолітньою дитиною у присутності відповідачки з урахуванням режиму дня дитини у наступний час: кожного понеділка протягом трьох годин у період з 10 години до 17 години; кожної середи протягом трьох годин з 10 години до 17 години; кожної п'ятниці протягом трьох годин з 10 години до 17 години; кожної суботи та неділі протягом трьох годин з 10 години до 17 години. Позовні вимоги обґрунтував тим, що він та відповідач перебувають у шлюбі та мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя у сторін не склалося і з жовтня 2014 року вони проживають окремо, дитина проживає з відповідачкою. За час окремого проживання відповідач ОСОБА_2 ізолювала дитину від нього, не впускала його, коли він приходив побачитися з дитиною, не показувала доньку, вчиняла сварки. В листопаді 2014 року він звернувся до органу опіки і піклування Автозаводської райради м. Кременчука і рішенням від 27.11.2014 року йому були встановлені години побачень з донькою. З того часу відповідач так і не надавала йому можливості бачитися з донькою, посилаючись на різні обставини, та продовжувала чинити перешкоди у спілкуванні. З цього приводу він неодноразово звертався до правоохоронних органів. Він вчасно сплачує аліменти, купує доньці потрібні речі і має бажання спілкуватися з дитиною, але відповідачка чинить йому перешкоди.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме просила зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_4 з малолітньою донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до рішення виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука № 444, інші вимоги просила залишити без розгляду, обґрунтовуючи це тим, що вказаним рішенням вже встановлені дні і години побачень та спілкування. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.05.2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 в частині встановлення днів спільних побачень та спілкування з малолітньою дитиною залишено без розгляду за заявою представника позивача.

Зменшені позовні вимоги представник позивача підтримала. Вказала, що до недавнього часу позивач працював за межами України, але справно сплачував аліменти, купував необхідні дитині речі і піклувався про дитину наскільки це можливо в умовах окремого проживання. На даний час позивач не працює, має вільний час і бажає приділяти його своїй дитині. За увесь час роздільного проживання позивач бачився з донькою лише п'ять разів. Рішення виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, яким визначені способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_4, обов'язкове для виконання. Із вказаним рішенням позивачка погодилася та повинна його виконувати. Звернення ОСОБА_4 до суду обумовлено лише бажанням спілкуватися з дитиною.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи належним чином повідомлявся.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовних вимог не визнала, вказала, що вона не чинить перешкод у спілкуванні позивача з дитиною, не заперечує проти їхнього спілкування, більше того, саме вона телефонує позивачеві і просить приїхати до дитини. Власної ініціативи у побаченнях з дитиною ОСОБА_4 майже не виявляє. За півтора року він бачився з дочкою близько п'яти разів. Дійсно, вона двічі відмовляла позивачеві у побаченні з донькою, але лише з поважних причин. Так, коли дитині було близько 3 місяців, позивач просив її відвезти в кафе, але вона відмовила, оскільки у доньки була підвищена температура, вона хворіла. Іншого разу вона не змогла зустрітися з позивачем, оскільки була зайнята проблемою своєї іншої дитини, про що і повідомила ОСОБА_4 Вважає рішення виконавчого комітету несправедливим, оскільки не було враховано інтереси її інших двох дітей, яким також необхідно приділяти час, також рішення винесено без врахування режиму дня її малолітньої доньки ОСОБА_5 В подальшому вона (відповідачка) не зможе виконувати рішення виконкому Автозаводської райради м. Кременчука № 444 в повному обсязі саме з цих причин. Вважає, що тричі на тиждень протягом трьох годин було б достатньо для спілкування дитини з батьком, враховуючи її вік та режим дня, за умови, якщо сам позивач виявляв би таке бажання. Дійсно, вона погодилася написати до органу опіки і піклування заяву про те, що не заперечує проти визначених ОСОБА_6 годин побачень з донькою, оскільки сподівалась, що позивач в такому разі поверне їй дитячий одяг та речі, в тому числі ліжко дитини. На даний час речі та меблі повернуті лише частково. Вказала, що під час побачень в її присутності позивача з дитиною, між нею та ОСОБА_4 відбуваються сварки у зв'язку з взаємними непорозуміннями, намаганнями позивача постійної виховувати її, ображати. Незважаючи на це вона не заперечує проти участі батька у спілкуванні з дитиною та сама ініціює ці побачення.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з тих же підстав, що і відповідач, додатково пояснила, що в грудні 2014 року ОСОБА_2 зверталася до виконавчого комітету Автозаводської райради м. Кременчука з заявою про перегляд рішення № 444 від 27.11.2014 року, але розгляд заяви було припинено у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 звернувся до суду. При цьому до звернення ОСОБА_2 з заявою про перегляд рішення від 27.11.2014 року, позивач жодного разу не виявив бажання зустрітися з дитиною. Відповідач сама телефонувала йому і просила зустрітися з дочкою.

Треті особи в справі - орган опіки та піклування Автозаводського району м.Кременчука та прокуратура м. Кременчука Полтавської області - до судового засідання своїх представників не направили, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Органом опіки та піклування направлено до суду листа, де вони просили справу розглянути без участі їх представника, просили врахувати права та інтереси малолітньої ОСОБА_5, зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою. Прокуратурою м. Кременчука направлено до суду листа, де справу просять розглядати без їхнього представника.

Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з шостим принципом, закріпленим у Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.3 ст.11, ч.1 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 153 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч.1-3 ст..157 цього Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.158 цього Кодексу за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч.1 ст..159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Судом встановлено, що 06.02.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (до шлюбу- ОСОБА_2) було укладено шлюб, зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. В шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1. Свідоцтвами про народження підтверджується також наявність у відповідачки ще двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З жовтня 2014 року сторони проживають окремо, малолітня донька сторін проживає разом із відповідачкою ОСОБА_2, шлюб між сторонами не розірвано.

Рішенням виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області від 27.11.2014 року №444 за результатом розгляду заяви ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. позивачу встановлено для участі у вихованні та спілкуванні такі способи участі: побачення протягом трьох годин щопонеділка, щосереди, щопятниці, щосуботи та щонеділі в період з 10.00 год. до 17.00 год. в присутності матері - ОСОБА_2

При винесенні рішення виконавчим комітетом Автозаводської районної ради м. Кременчука взято до уваги, що згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_6 від 06.11.2014 року за адресою: АДРЕСА_1, умови проживання батька задовільні, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам. Також взято до уваги, що ОСОБА_2 надала заяву, в якій не заперечувала проти визначення часів побачення, які у своїй заяві просив ОСОБА_4

Листом від 26.02.2015 року № 01-17/494 виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області повідомив ОСОБА_2, що розгляд її заяви від 18.12.2014 року про скасування рішення № 444 від 27.11.2014 року припинено відповідно до п.3 ст.19 СК України у зв'язку з подачею ОСОБА_4 позову про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з донькою та визначення способів участі у вихованні дитини.

Відповідачкою та її представником не заперечується, що позивач на даний час сплачує на утримання дитини аліменти та добровільно купував деякі речі і харчування.

Законодавством закріплено право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дитиною та обов'язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні такого права.

В силу ст..11ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини судом не вирішувався, заяв про зупинення виконання рішення органу опіки та піклування до суду не надходило.

Відповідно до ч.1. 2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

При цьому, згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказаний обов'язок неодноразово роз'яснювався судом учасникам процесу. Також судом неодноразово роз'яснювалося сторонам право звернутися з заявою про забезпечення чи про витребування доказів, яким сторони не скористалися.

Представником позивача в суді не доведено того, що відповідач ОСОБА_2 умисно створювала перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з малолітньою донькою, не спростовані пояснення відповідача щодо поважності причин відмови у зустрічі ОСОБА_4 з малолітньою ОСОБА_5, а саме, у зв'язку з хворобою дитини та у зв'язку з необхідністю вирішення шкільних проблем з іншою дитиною, не заперечується, що інші зустрічі відбувалися за ініціативою саме відповідачки, а також не доведено, що позивач в інших випадках звертався до відповідача з пропозицією зустрічі з дитиною, але йому було безпідставно відмовлено.

Твердження представника позивача щодо того, що відповідач визнала факт створення перешкод ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною, оскільки підтвердила в суді, що двічі не надавала можливості зустрічі з дитиною, а також відмовляється виконувати рішення виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука № 444 в майбутньому, є помилковими, оскільки причини відмови, на думку суду, були поважними, можливе невиконання рішення органу опіки в майбутньому на даний час не порушує права позивача, при цьому стороною позивача не доведено, що ОСОБА_2 умисно не виконувала рішення виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука № 444 від 27.11.2014 року та умисно створювала перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною. Зазначені в позові докази звернень позивача до органу внутрішніх справ щодо невиконання вказаного рішення органу опіки суду не надані, при цьому судом роз'яснювалося право подати заяву про витребування доказів, чим сторона не скористалася.

Оскільки суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту умисного перешкоджання відповідачем у спілкуванні позивача з дитиною та у її вихованні, а також умисного невиконання рішення органу опіки та піклування, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повний текст рішення виготовлений 09.05.2015 року