Справа № 0313/230/2012 Головуючий у 1 інстанції: Фазан О.З.
Провадження № 22-ц/773/751/15 Категорія: 81 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю представника боржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням відділу державної виконавчої служби Ратнівського районного управління юстиції у Волинській області (далі - ВДВС Ратнівського РУЮ) про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 31 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 31 березня 2015 року подання ВДВС Ратнівського РУЮ задоволено.

Встановлено відносно громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса мешкання АДРЕСА_1, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним грошових зобов'язань.

Не погоджуючись із ухвалою суду, боржник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій через порушення судом норм матеріального та процесуального права просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання відмовити.

Заслухавши пояснення представника боржника, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних мотивів.

Задовольняючи подання ВДВС Ратнівського РУЮ, місцевий суд констатував, що ОСОБА_2 не з'являється на виклики, неодноразово перетинав державний кордон України, зобов'язання не виконує, а наведені факти достовірно вказують на цілеспрямоване ухилення боржника від виконання обов'язків по виконавчих листах та судових наказах щодо сплати коштів на користь ПАТ КМ " Надра", ПАТ "Райфайзен Банк Аваль".

Однак із такими висновками суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконанні у ВДВС Ратнівського РУЮ знаходяться: виконавчий лист в справі № 2-590/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" 426765,47 гривень та в рівних частках з кожного по 850 гривень судового збору та по 60 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи від 10 грудня 2010 року, виданий Ратнівським районним судом (а. с. 5); виконавчий лист в справі № 0313/230/2012 про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" 46813,04 гривень залишку заборгованості по кредитному договору та в рівних частках з кожного по 287 гривень 72 коп. судового збору від 23 березня 2012 року, виданий Ратнівським районним судом (а. с. 6); виконавчий лист в справі № 2-15/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором у розмірі 123002 гривень 78 коп. від 14 лютого 2011 року, виданий Ратнівським районним судом (а. с. 7); наказ про примусове виконання рішення господарського суду Волинської №05/180-1 від 28.02.2011 року про стягнення з підприємця ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" 306725,61 гривень (а. с. 8); наказ про примусове виконання рішення господарського суду Волинської №5004/216/12-1 від 15.05.2012 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райфайзен Банк Аваль" 76481,92 гривень заборгованості по сплаті відсотків, 7363,22 гривень пені, 2749,90 гривень судового збору (а. с. 9).

По даних виконавчих листах винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень ВДВС Ратнівського РУЮ відповідно 17.02.2015 року (а. с. 10), 17.02.2015 року (а. с. 11), 20.01.2015 року (а. с. 12), 20.01.2015 року (а. с. 13), 13.01.2015 року (а. с. 14).

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували отримання боржником вищезгаданих постанов про відкриття виконавчих проваджень. Матеріали виконавчих проваджень суду не надавались і відповідно ним не досліджувались та не оцінювались.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадках, передбачених п.1-9 цієї статті. Пунктом 5 цієї статті передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження" (далі Закон) від 21 квітня 1999 р. № 606-ХIV.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).З метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Однак, звертаючись із даним поданням державний виконавець ВДВС Ратнівського РУЮ подав докази, які підтверджують лише факт невиконання ОСОБА_2 зобов'язань, проте доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань суду подано не було.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні дані, з яких би вбачалося, що ОСОБА_2 належним чином був повідомлений про виконавчі провадження, про надання йому терміну для добровільного виконання рішень судів та про необхідність зявлення в органи виконавчої служби.

Листи виконавчої служби та чеки про надіслання рекомендованого листа на ім'я ОСОБА_2 на які в оскаржуваній ухвалі послався суд першої інстанції, як на достовірні докази, які свідчать про ухиленя боржника від виконання боргових зобовязань не є в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України тими доказами, якій підтверджуть обізнаність апелянта про хід виконачих провадженнь та необхідність вчинення певних дій, оскільки заявник не надав суду будь-яких доказів того, що ці листи були вручені або в інший спосіб доведені до відома боржника.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відділом ДВС Ратніського районного управління юстиції не доведено, та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовими рішенням.

Відтак, у суду першої інстанції відсутні були правові підстави для задоволення подання, оскільки не було передбачених законом підстав для обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Самі по собі періодичні виїзди ОСОБА_2 за межі України не свідчать про його намір уникнути виконання боргових зобов'язань.

Долучені до апеляційної скарги копії квитанцій (а. с. 32-44) свідчать про намагання ОСОБА_2 періодично, частково погашати боргові зобов'язання перед кредиторами.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи подання державного виконавця, помилково виходив з того, що наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашення боргу в добровільному порядку зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права боржника на виїзд за межі України.

Місцевий суд не врахував, що самостійне невиконання боржником зобов'язань не може безумовно свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 Цивільного кодексу України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування.

Передчасне і безпідставне обмеження таких прав є неприпустимим.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Ратнівського районного управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 31 березня 2015 року у даній справі скасувати.

В задоволенні поданням відділу державної виконавчої служби Ратнівського районного управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: