Справа №336/680/15-ц
пр.№2/336/890/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Артемової Л.Г.,

при секретарі: Бутенку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4. На час смерті спадкодавцю належала земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0550га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_2 від 07.04.2008р. Кадастровий номер :НОМЕР_1 та житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на підставі Договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 17.05.1954р., Акту про приймання індивідуального будинку від 04.09.1987р., Виписки з рішення виконкому Шевченківської ради народних депутатів № 178/1 від 18.06.1987р. про оформлення права особистої власності на житлову прибудову.

На випадок своєї смерті 10.04.2004р. спадкодавець залишив заповіт, згідно якого все своє майно заповів позивачу.

На час відкриття спадщини позивач проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто прийняла спадщину в порядку ст. 1269 ЦК України.

Після спливу 6-місячного строку позивач звернулась до 5-ї Запорізької державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Державний нотаріус видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.12.2014р. № 5730/02-31, в зв'язку з відсутністю відміток про реєстрацію правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Посилаючись на те, що право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва, тому спадкоємець набув право власності на вищезазначений житловий будинок, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Представник позивача ОСОБА_5, наполягаючи на задоволенні позову, просила розглядати справу на її відсутність та на відсутність позивача.

Відповідачка ОСОБА_2 письмово повідомила суд про визнання нею позову.

Третя особа ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про визнання позову.

Суд розглядає справи без участі сторін без технічної фіксації процесу технічними засобами фіксації процесу.

Суд, враховуючи позицію відповідача, на підставі ст. 174 ЦПК України, приймає визнання відповідачем позову, яке не суперечить змісту закону та не порушує права сторін, тому ухвалює рішення про його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Встановлено, що 17.05.1954 р. ОСОБА_6 уклав Договір на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, побудував житловий будинок та був зданий в експлуатацію, про що складено Акт про приймання індивідуального будинку від 04.09.1987р. та прийнято рішення виконкомом Шевченківської ради народних депутатів № 178 від 18.6.1987р. про оформлення за ОСОБА_4 право особистої власності на споруди за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 р. у справі № 6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

У 1957 р. питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Отже, за вказаними Указом і постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Суд у своїх висновках керується правовим змістом ст.ст. 1233-1235, 1268-1270 ЦК України, та ст. 1278 ЦК України, правовими позиціями Верховного Суду України.

Керуючись ст.ст. 1225, 1258, 1261, 1267, 1268, 1278 України, ст. ст. 10, 11, 58-60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельку ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0550 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :НОМЕР_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Г. Артемова