У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 6/759/230/15

ун. № 759/7021/15-ц

15 травня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Левко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Маціборук В.О. щодо тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець ВДВС Святошинського у м.Києві Маціборук В.О. звернувся до суду з поданням на підставі ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", у якому просить тимчасово обмежити ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України.

Подання обгрунтовано тим, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, знаходиться виконавче провадження №44028865 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 25000,00 гривень.

У судове засідання державний виконавець не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, однак в самому поданні просить слухати справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволені подання слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, знаходиться виконавчий лист № 2/740/382/14 виданий 03.06.2014 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області згідно рішення суду від 05.05.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 25000,00 гривень.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцем знаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", громадянинові України може бути тимчасово відмолено у видачі паспорта, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші не виконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Тобто, умовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суд, як тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що передбачено ст. 377-1 ЦПК України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення.

При зверненні до суду з поданням державним виконавцем не надано доказів, що боржник ОСОБА_2 саме ухиляється від виконання рішення суду.

Подані до суду документи на підтвердження того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань за виконавчим листом не може свідчити про те, що боржник саме ухиляється від виконання рішення суду. Подані документи можуть свідчити про неможливість виконання зобов'язання, але ніяк не можуть свідчити про навмисне чи інше свідоме невиконання ним зазначених обов'язків.

Відповідно до узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, проведеного Верховним Судом України роз'яснено, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. На думку ВСУ, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Державним виконавцем при зверненні до суду з вказаним поданням не надано доказів, що підтверджують ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями суду.

Відповідно до абзацу 5 частини 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції, зазначені в статті 293 ЦПК відповідно до буквального змісту кожного із пунктів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 209-210, 293, 294, 377-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Маціборук В.О. щодо тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.Ключник