АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/233/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/789/782/15 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т.С., Ходоровського М.В.

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника апелянта ОСОБА_1, відповідача-позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бучацького районного суду від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, господарськими будівлями, спорудами та земельною ділянкою, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб Бучацької державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Бучацького районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, договору дарування житлового будинку і сараю, незавершених будівництвом, та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бучацького районного суду від 23 квітня 2015 року у позові ОСОБА_3 відмовлено.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 14 грудня 1988 року Бучацькою державною нотаріальною конторою.

Визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку та сараю, незавершених будівництвом, від 02 березня 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, та посвідчений 02 березня 2006 року приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер 07 листопада 1978 року, що складається з 1/6 частини житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться в м.Бучач по вул.Весела,21 Тернопільської області.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 543,93 грн. сплаченого судового збору.

ОСОБА_3 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування вимог вказує, що суд не звернув увагу, що спадковим майном після смерті батька ОСОБА_7 є незавершений будівництвом житловий будинок , готовність якого складає 92%, та безпідставно визнав право власності в порядку спадкування на 1/6 частину всього житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться в м.Бучач по вул.Весела,21 Тернопільської області. Поза увагою суду залишилось, що веранда, гараж, літня кухня, кладовка були збудовані після смерті батька і не є спадковим майном. Апелянт зазначає, що ОСОБА_8 було відомо більш як три роки, що житловий будинок належить їй, так як, крім матері, у будівництві приймала участь вона та її чоловік, при цьому судом не застосовано позовну давність. Крім того, апелянт вказує, що суд порушив вимоги процесуального права, не виклав у мотивувальній частині її позиції щодо зустрічних позовних вимог. А також суд не зауважив, що вона повністю утримує та доглядає спірне майно, а ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні будинку та господарських споруд, користується більшою, ніж 1/6 їх частиною, чим створює їй перешкоди в користуванні житловим будинком та спорудами господарського типу.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на доводи, викладені у ній.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 заперечив апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним та обгрунтованим.

Заслухавши сторони, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом установлено, що 07 листопада 1978 року помер батько сторін ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина - 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, незавершеного будівництвом, що знаходиться в м.Бучач по вул.Весела,21 Тернопільської області.

Спадкоємцями за законом першої черги, які проживали у будинку і фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, були дружина спадкодавця - ОСОБА_6 та його малолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 сторони по справі.

Із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, незакінчений будівництвом, від 11 серпня 1988 року (а.с.91) вбачається, що дане майно належало спадкодавцю.

14 грудня 1988 року Бучацькою державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ОСОБА_6. Майно, на яке видано це свідоцтво, складається із 1/2 частини житлового будинку, незакінченого будівництвом, готовність якого складає 92% і 1/2 частини надвірних будівель, що знаходиться в м.Бучач по вул.Весела,21, Тернопільської області, і розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м., та належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, незакінчений будівництвом. (а.с.72)

Із свідоцтва про право власності від 14 грудня 1988 року вбачається, що ОСОБА_6 є дружиною, що пережила чоловіка ОСОБА_7, померлого 07.11.1978 року, і має право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні, набутому подружжям під час шлюбу, що складається із жилого будинку, незакінченого будівництвом, готовність якого становить 92% і одного сарая - одної літньої кухні (а.с.73)

02 березня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір дарування житлового будинку та сараю, незавершених будівництвом, що знаходяться в м.Бучач по вул.Весела,21 Тернопільської області, який посвідчено приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу ОСОБА_5, за яким ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар спірні житловий будинок та сарай, незавершені будівництвом. Процент готовності житлового будинку становить 92%. (а.с.9)

18 листопада 2006 року померла ОСОБА_6

У спірному житловому будинку по вул.Весела,21 в м.Бучач Тернопільської області постійно проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а з 2005 року - члени сім'ї останнього - дружина ОСОБА_4 та малолітній син ОСОБА_9

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, прийняття спадщини було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2, суд виходив з того, що останній фактично прийняв спадщину після батька ОСОБА_7, оскільки був на час смерті спадкодавця 07.11.1978 року, малолітнім та вступив, нарівні із матірю - ОСОБА_6 та сестрою ОСОБА_3 в управління та володіння спадковим майном у шестимісячний строк з часу смерті батька, проживаючи у будинку, а тому має право на частку у спадщині 1/6 спадкового майна; оспорюваним договором дарування від 02 березня 2006 року житлового будинку та сараю, незавершених будівництвом, порушуються його права як спадкоємця спірного майна; з урахуванням задоволення зустрічних позовних вимог, суд прийшов до вірного висновку, що не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні спірним житловим будинком, господарськими будівлями, спорудами та земельною ділянкою шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування спірним майном із зняттям їх з реєстраційного обліку та виселенням із спірного житла (а.с.4-зворот).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апелянта, що спадковим майном після смерті батька є незавершений будівництвом житловий будинок, готовність якого складає 92%, та безпідставно визнав право власності в порядку спадкування на 1/6 частину всього житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться в м.Бучач по вул.Весела,21. Зазначені доводи є безпідставними, оскільки суд визнав за ОСОБА_2 право на 1/6 частину спадкового майна, котре, як зазначено у свідоцтві про право на спадщину за законом від 14 грудня 1988 року, складається із 1/2 частини житлового будинку, незакінченого будівництвом, готовність якого складає 92% і 1/2 частини надвірних будівель, що знаходиться в м.Бучач по вул.Весела,21, Тернопільської області, і розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м., та належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, незакінчений будівництвом, виданого виконкомом Бучацької міської ОСОБА_9 народних депутатів, 11.08.1988 року. На вказаній земельній ділянці розташований один жилий будинок, незакінчений будівництвом, готовність якого становить 92% , загальною площею по проекту 57,0 кв.м, зазначений в плані літерою А, літня кухня-сарай, зазначена під літерою Б, тамбур під літерою б (а.с. 72-зворот). Крім того, якщо рішення суду є незрозумілим, воно може бути розяснено в порядку ст.221 ЦПК України.

Твердження апелянта, що поза увагою суду залишилось, що веранда, гараж, літня кухня, кладовка були збудовані після смерті батька і не є спадковим майном, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки із довідки-характеристики від 24 жовтня 1988 року вбачається, що літня кухня-сарай побудована у 1978 році (а.с.92-зворот) і саме вона ввійшла до спадкового майна за спірним свідоцтвом від 14 грудня 1988 року (а.с.72-зворот), що ж до решти спірного майна, то воно, як спадкове, не зазначено.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_3, що ОСОБА_2 пропустив строк позовної давності по зустрічних позовних вимогах, оскільки доказів, що останній знав про існування оспорюваних ним свідоцтва про право на спадщину за законом та договору дарування з часу їх видання та укладення, не представила, а також не зробила заяви про застосування позовної давності до винесення рішення судом, як того вимагає ч.3 ст.267 ЦК України.

Твердження апелянта, що ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні будинку та господарських споруд, користується більшою, ніж 1/6 їх частиною, чим створює їй перешкоди в користуванні житловим будинком та спорудами господарського типу, не заслуговують на увагу колегії суддів як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору та не знайшли підтвердження у суді першої інстанції.

Підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскарженого рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319,324; 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бучацького районного суду від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_10