АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2307/15 Головуючий 1 інстанції -
Категорія: інші Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Зазулинської Т.П.,

Кругової С.С.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чуприної Галини Олександрівни, Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИЛА :

30 вересня 2014 року представник позивача звернувсь до суду з позовом в якому просив визнати дії приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чуприни Г.О. з вчинення 14 квітня 2014 року виконавчого напису № 1324 на підставі договору іпотеки № PCL-ML 700/825/2007 від 14.06.2007 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем неправомірними та визнати вказаний виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що зазначений виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. з порушенням вимог ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», посилаючись, що вказана у виконавчому написі сума заборгованості не є безспірною.

Як на наявність спору при вчиненні нотаріусом вказаного виконавчого напису представник позивача зазначає, що 27 березня 2014 року позивачем було направлено позовну заяву до Московського районного суду м.Харкова про визнання кредитного договору частково недійсним, перерахування суми боргу внаслідок чого остання істотно змінюється та вказана позовна заява була отримана судом 31 березня 2014 року та 22 квітня 2014 року по ній було відкрито виконавче провадження. Про відсутність безспірності представник позивача також зазначає на те, що іпотечний договір було укладено з порушенням ст. 65 СК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку», зокрема не було отримано згоди чоловіка позивача ОСОБА_6, як співвласника нерухомого майна, переданого в іпотеку.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 19 січня 2015 року в задоволенні зазначених позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Представник позивача зазначає, що при ухваленні рішення суд необґрунтовано не взяв до уваги ту обставину що на час вчинення нотаріусом вказаного виконавчого напису між позивачем та відповідачем існував спір щодо визнання частково недійсним кредитного договору,перерахування суми боргу за кредитним договором, також не звернув уваги на той факт, що у досудовій вимозі Банку № 22-2/835520 від 24.02.2014 року про дострокове виконання позивачем за кредитним договором, сума заборгованості встановлена в розмірі 38832, 44 доларів США за тілом кредиту, 1448,11 доларів США за відсотками, що у сукупності складає 40280, 55 доларів США, а у спірному виконавчому напису загальний розмір вказаної заборгованості визначено 40280,75 доларів США, тобто наявна різниця між сумами заборгованості, підтверджує спірність розміру заборгованості на момент вчинення виконавчого напису.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача та представника відповідача ПАТ «ОТБ Банк», перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того ,що оспорюваний позивачем виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. у відповідності до вимог ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 1 Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року N 1172.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 14.06.2007 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір та на забезпечення його виконання договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 14.06.2007 року чоловік позивача ОСОБА_6 нотаріально посвідченою заявою дав згоду позивачу на підписання зазначених кредитного та іпотечного договорів.

Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно ч.2 ст. 87 Закону перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та відповідно до вказаного Переліку, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Таким чином ,за змістом вказані норми матеріального права передбачають дві умови, за яких нотаріус має право на вчинення нотаріального напису , а саме: така заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною і не потребує додаткового доказування та якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Матеріали також свідчать про те, що 17.04.2014 року банк, у зв'язку із порушенням позивачем умов договору кредиту, звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Чуприні Г.О. із заявою про вчинення виконавчого напису для звернення стягнення на предмет іпотеки,вказане вище нерухоме майно та надав перелік документів, які підтверджують повноваження представника банку, укладені між сторонами договір іпотеки PCL-ML 700/825/2007 від 14.06.2007 року, кредитний договір ML 700/825/2007 від 14.06.2007 року розрахунок заборгованості позивача по тілу кредиту та відсоткам, оригінал досудової вимоги, надісланої банком позивачу 24.02.2014 року та оригінал повідомлення про отримання нею зазначеної вимоги 11 березня 2014 року ( а.с.78-97).

17.04.2014року приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. було вчинено виконавчий напис , яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки-зазначену вище квартиру та за рахунок коштів, виручених від реалізації нерухомого майна запропоновано задовільнити вимоги банку у розмірі 40280,75 доларів США, що еквівалентно станом на 15.04.2014 року 498 675,69 грн., з яких по кредиту 38832,44 долара США, що еквівалентно станом на 15.04.2014 року 480745,61 грн. та заборгованості за відсотками за період з 06.11.2013 по 23.02.2014 року - 1448,31 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 15.04.2014 року 17930,08 грн. ( а.с.77).

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що на час вчинення нотаріусом зазначеного виконавчого напису спір про визнання частково недійсним зазначеного вище кредитного договору , а відтак і розміру процентної ставки між позивачем та банком виник після вчинення зазначеного виконавчого напису, про що свідчить ухвала судді Московського районного суду м.Харкова від 22.04.2014 року про відкриття провадження у справі.

Вказані обставини також свідчать про те, що ні банк при зверненні до нотаріуса з заявою про вчинення нотаріального напису, ні нотаріус при його вчиненні не знали та не могли знати про оспорювання позивачем встановленої умовами кредитного договору відсоткової ставки за користування кредитом.

Зазначені вище обставини та вимоги норм матеріального права також свідчать про те, що позивач отримала вимогу про необхідність погашення боргу, яку протягом тридцяти днів не виконала та не повідомила банк про незгоду з нарахованою ним заборгованість за вказаним кредитним договором, а нотаріус вчинив оспорюваний позивачем нотаріальний напис при наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, тому він правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства вчинив виконавчий напис і звернув стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову позивачу в задоволенні зазначених позовних.

Доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі вказаний висновок суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

Посилання ж в апеляційній скарзі на те, що розмір заборгованості в надісланій банком вимозі позивачу та виконавчому напису щодо заборгованості за відсотками на 20 центів США більший, є безпідставним, оскільки правовідносини за договором припинені не були, тому заборгованість за відсотками може змінюватись , у зв»язку з чим ця обставина не є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України , судова колегія -,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :