АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №668/406/15-ц Головуючий в І інстанції Скрипнік Л.А.
Провадження №22-ц/791/1370/2015р. Доповідач - Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року квітня місяця 29 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Капітан І.А., Колісниченка А.Г.

при секретарі: Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 16 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Чернобаївське» про визнання дій незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом зазначаючи, що з 29.05.2012 року він працював в ПАТ «Чорнобаївське» на посаді оператора тваринницьких комплексів та механізованих ферм. 25.12.2014 року його матір'ю було отримано лист від відповідачів від 22.12.2014 року за вих. № 1922, яким супроводжувався наказ про його звільнення № 259/1-к від 17.12.2014 року, про який позивачу стало відомо 28.12.2014 року. Зазначає, що він 15.12.2014 року звертався із заявою про звільнення за власним бажанням безпосередньо до канцелярії відповідачів, де у прийнятті такої заяви йому було відмовлено, після чого він зазначений заяву надіслав поштою. Вказує про те, що останнім днем, коли він знаходився на робочому місці є 22.12.2014 року, коли дізнався, що заяву про його звільнення за власним бажанням підприємство отримало 19.12.2014 року. Вважає, що спірний наказ про його звільнення був винесений пізніше аніж 19.12.2014 року, як зазначено у цьому документі. Посилаючись на те, що його було звільнено незаконно та на те, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягала у тому, що внаслідок його незаконного звільнення він не має джерел для існування, що порушило його звичний уклад життя, з уточненнями остаточно просив визнати наказ ПАТ «Чорнобаївське» № 259/1-к від 17.12.2014 року про його звільнення з посади оператора ПАТ «Чорнобаївське» за порушення трудової дисципліни незаконним; поновити його на посаді оператора птахофабрик та механізованих ферм на ПАТ «Чернобаївське»; стягнути з ПАТ «Чорнобаївське» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.12.2014 року по 16.03.2015 року в сумі 8649,00 грн, а також моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 16 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що винесення наказу про звільнення позивача з займаної посади відбулося у відповідності до норм трудового законодавства і підстави для його скасування і поновлення позивача на раніше займаній посаді відсутні.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, підтверджується дослідженими судом доказами, яким дана належна юридична оцінка, ґрунтується на вимогах закону.

Так судом першої інстанції встановлено, що з 29.05.2012 року позивач перебував в трудових відносинах з ПАТ «Чернобаївське», працював на посаді оператора тваринницьких комплексів.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 259/1-к від 17.12.2014 року позивача було звільнено з посади оператора ПАТ «Чорнобаївське» за порушення трудової дисципліни, а саме за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 18.12.2014 року (а.с.8-9). При цьому вказаним наказом зазначено, що звільнення позивача відбулось через порушення ним п.п. 2.1.2, 2.1.4, 2.1.6, 2.1.7 Робочої інструкції оператора тваринницьких комплексів та механізованих ферм, тобто грубого порушення технологічних інструкцій, що призвело до загострення епізоотичної ситуації на підприємстві.

Відповідно до робочої інструкції оператора тваринницьких комплексів та механізованих ферм, затвердженої 06.02.2014 року, з якою позивач був ознайомлений під розпис 07.02.2014 року, з приводу чого не заперечував, а саме п.п. 2.1.2., 2.1.4, 2.1.6 та 2.1.7 такої інструкції, оператор зобов'язаний: щоденно проводити прибирання курячого посліду, своєчасно проводити ремонт обладнання; забезпечувати рівномірну подачу комбікорму годівницях, слідкувати за рівнем води в поїлках та регулярно їх чистити і мити; забезпечувати чистоту на робочому місці відповідно до вимог ветеринарно-санітарних правил; брати участь у проведенні робіт по підготовці приміщення до прийому нової партії птиці (а.с.31-34).

Пунктом 3 ч.1 ст.40 КЗпП встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Частиною 2 ст.147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами стягнення є догана і звільнення (ч.1 ст.147 КЗпП України).

Відповідно до роз'яснень даних в п.2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п.3, 4, 7, 8 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України суд повинен з'ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно роз'яснень даних в п.23 зазначеної постанови Пленум Верховного Суду України за передбаченими п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

З актів та доповідних записок складених уповноваженими особами підприємства відповідачів від 15.12.2014 року (а.с.39), 16.12.2014 року (а.с.41), 17.12.2014 року (а.с.42), 18.12.2014 року (а.с.37) та доповідних записок уповноважених осіб до вказаного акту від 21.08.2014 року (а.с.50,51) та 03.09.2014 року (а.с.52), вбачається систематичне порушення позивачем на підприємстві, під час виконання ним своїх робочих обов'язків, вищевказаних пунктів його робочої інструкції.

Наказом № 258 від 05.09.2014 року на ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани (а.с.49).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП відбулося з дотриманням вимог ст.ст.40,147-149 Кодексу законів про працю України і підстави для задоволення позову про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відсутні, оскільки в порушення норм КЗпП ОСОБА_2 систематично порушував покладені на нього трудові обов'язки.

Позивачем, в порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, не надано належних доказів на підтвердження необґрунтованості винесення відповідачем наказу про звільнення..

Доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються як такі, що не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: