АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/356/15 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4; відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 4 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування вимог посилалась на те, що вона та відповідач перебувають у шлюбі з 31.08.1985р. За час перебування у шлюбі ними набуто спільне майно, а саме, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1, автомобіль марки Subary Forester, державний номер НОМЕР_1, автомобіль марки Skoda Fabia, державний номер НОМЕР_2, будівельні матеріали, м'які меблі, кухонну плиту, телевізор і мікрохвильову ніч. Всього оцінює вартість спільного майна на суму 258619,00 грн. Між ними з чоловіком виник спір щодо належності кожному майна, тому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1, на автомобіль марки Subary Forester, державний номер НОМЕР_1, припинити право власності відповідача на це майно. У власності відповідача просить залишити автомобіль марки Skoda Fabia, державний номер НОМЕР_2, будівельні матеріали, м'які меблі, кухонну плиту, телевізор і мікрохвильову піч.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 4 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок №14 загальною площею 38,2 кв.м., в тому числі житловою площею 17,2 кв.м., з надвірними побудовами (сарай площею 6,6 кв.м.) за адресою АДРЕСА_1 та на автомобіль марки Subary Forester, державний номер НОМЕР_1, припинивши право власності ОСОБА_5 на це майно.

Залишено у власності ОСОБА_5 автомобіль марки Skoda Fabia, державний номер НОМЕР_2, будівельні матеріали - цеглу будівельну (15000 штук) і дерево будівельне (18 м.куб.), м'які меблі, кухонну плиту «Ardo», телевізор «Samsung» і мікрохвильову піч.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1487,00 грн. судового збору.

ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою на вищезазначене рішення, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що вказаним рішенням порушено його права як стягувача за виконавчим провадженням про стягнення з ОСОБА_5 на його користь грошових коштів за судовим рішенням; з моменту накладення арешту на майно ОСОБА_5 у нього виникло право на отримання присудженої за рішенням суду грошової суми за рахунок спірного майна.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на доводи, викладені у ній.

Представник позивачки ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 апеляційної скарги не визнали.

Заслухавши апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 31.08.1985р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 виданим 31.08.1985р. Довбиською сільською радою Баранівського району Житомирської області.

За час шлюбу сторонами було набуто майно - житловий будинок №14 загальною площею 38,2 кв.м., в тому числі житловою площею 17,2 кв.м., з надвірними побудовами (сарай площею 6,6 кв.м.) за адресою АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу від 07.08.1987р., вартістю згідно з висновком Тернопільської філії ПП «Автоексперт» від 19.11.2014р 106700,00 грн. А також: автомобілі: Subary Forester, державний номер НОМЕР_1; Skoda Fabia, державний номер НОМЕР_2, що підтверджується листом УДАІ УМВСУ в Тернопільській області №13/8987 від 03.12.2014р. та реєстраційними картками транспортних засобів. Крім того, сторонами придбано у ПМП «Лорд» цеглу будівельну (15000 штук) на суму 15000,00 грн., дерево будівельне (18 м.куб.) на 7200,00 грн., а також придбано м'які меблі, кухонну плиту "Ardo", телевізор «Samsung» та мікрохвильову піч.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції сторони дійшли згоди щодо поділу спільного майна наступним чином: житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 та автомобіль марки Subary Forester, державний номер НОМЕР_1 - позивачці. А відповідачу залишити автомобіль марки Skoda Fabia. державний номер НОМЕР_2, будівельні матеріали, м'які меблі, кухонну плиту "Ardo", телевізор «Samsung» та мікрохвильову піч. Сторони погодили вартість спільного майна - 258619,00 грн.

Виходячи із змісту ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зазначена стаття, у якій йдеться про способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, також передбачає домовленість сторін про порядок поділу майна.

Відповідно до вимог п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі - Постанова) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи із його дійсної вартості на час розгляду справи.

Задовольняючи позовні вимоги та проводячи поділ майна подружжя ОСОБА_5 суд, встановивши на підставі наявних у справі доказів обставини про склад, кількість набутого у шлюбі майна та його узгоджену між сторонами вартість, підставно провів поділ такого майна у погоджений між сторонами спосіб, що відповідає положенням ст.60-71 СК України, роз'ясненням Постанови.

Оскаржуючи зазначене судове рішення, апелянт зазначив, що суд, всупереч вимогам Постанови, не врахував борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Однак, зазначені доводи апелянта колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно із ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за догором, використане в інтересах сім'ї.

За вимогами п.24 Постанови при поділі майна враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 10 липня 2014 року по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 7 травня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про стягнення коштів, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 182275 грн. сплачених коштів. У зазначеному рішенні, зокрема, вказано, що "колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що він як чоловік ОСОБА_3 вправі згідно закону діяти від імені іншого подружжя, оскільки дружина відповідача ОСОБА_3 при укладенні договору від 14.05.2008 року діяла, як підприємець".

За таких обставин, посилання апелянта, що борг виник в інтересах сім'ї ОСОБА_5, безпідставні, оскільки стягнуті за рішенням апеляційного суду кошти з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на підставі ст.1212 ЦК України не є боргом подружжя в розумінні вимог ст.65 ч.4 СК України.

Доказів про існування правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї ОСОБА_5, апелянтом представлено не було і апеляційний суд таких правовідносин не встановив.

Твердження апелянта, що оскаржуваним судовим рішенням про поділ майна подружжя порушуються його права як стягувача за виконавчим провадженням, за яким накладено арешт на майно ОСОБА_5, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки із постанови про арешт майна боржника та заборону на його відчуження від 19.08.2014 року не вбачається накладення арешту щодо майна ОСОБА_5, виділеного за рішенням суду позивачці ОСОБА_3; а з урахуванням тих обставин, що відповідачу ОСОБА_5 виділено автомобіль марки Skoda Fabia, державний номер НОМЕР_2 вартістю 82269 грн, будівельні матеріали (цегла будівельна, дерево обрізне) на загальну суму 22200 грн , м'які меблі - куток 1700 грн, кухонну плиту "Ardo" 1150 грн, телевізор «Samsung» вартістю 2300 грн та мікрохвильову піч вартістю 300 грн, крім того, у нього наявне майно та доходи приватного підприємця та є заробіток, на який звернено стягнення відповідно до постанови державного виконавця від 22.09.2014 року, не заслуговують на увагу доводи про порушення оскаржуваним рішенням прав апелянта як стягувача у виконавчому провадженні щодо стягнення на його користь з ОСОБА_5 182275 грн. грошових коштів та 1823 грн. судових витрат.

Підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскарженого рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 4 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун