Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2015 Справа №607/11363/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ними 28 квітня 2014 року, згідно якого відповідач позичив у нього 900 грн., які зобовязувався повернути в строк до 04 травня 2014 року про що надав письмову розписку. ОСОБА_2 неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, однак ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобовязання та не реагує на його вимоги.

Просить стягнути з відповідача в його користь суму неповернутого боргу в розмірі 900 грн., з врахуванням інфляційних нарахувань в сумі 464,40 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми на суму 30,50 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально.

Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив:

Згідно письмової розписки, яка міститься при матеріалах справи, ОСОБА_3 28 квітня 2014 року позичив у ОСОБА_2 900 грн. на строк до 04 травня 2014 року.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення позики, однак останній не виконує своїх зобовязань за договором позики.

На момент звернення позивача до суду, відповідач не виконав зобовязання за договором позики, оскільки не повернув ОСОБА_2 отримані від нього кошти в сумі 900 грн.

Тому, з відповідача слід стягнути в користь позивача суму не повернутого боргу в розмірі 900,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наявного при матеріалах справи розрахунку, сума інфляційних нарахувань становить 464 грн. 40 коп. та три проценти річних з простроченої суми становлять 30 грн. 50 коп.

Отже, в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача суми неповернутого боргу, що складає 900 грн. 00 коп., суми інфляційних нарахувань 464 грн. 40 коп. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 30 грн. 50 коп.

Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача в користь ОСОБА_2. понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1051 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 суму неповернутого боргу в розмірі 900 (девятсот) грн. 00 коп., 464 (чотириста шістдесят чотири) грн. 40 коп. інфляційних нарахувань, 30 грн. 50 коп. - 3% річних з простроченої суми, а також 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_4