АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1017/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 29,30 Манько М. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І. , Храпка В. Д.
при секретаріЖуравель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги представника ПрАТ "Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_7 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ПрАТ "Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа - ОСОБА_7, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та за позовом ОСОБА_7 до приватного акціонерного товарисва "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 квітня 2014 року на 68 км. авто догори Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_9 та автомобіля ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_10, в результаті ДТП водій автомобіля «Опель Астра» ОСОБА_9, водій автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_10 та пасажир автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_11 загинули, пасажир автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_9 застрахована в ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ-1545446 позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 10 257 грн. 65 коп., яку він поніс на організацію поховання та обіду його рідного брата ОСОБА_10 та племінника - ОСОБА_11, які загинули 27 квітня 2014 року під час дорожньо-транспортної пригоди, а також на лікування ОСОБА_7, яка отримала тілесні ушкодження внаслідок цієї-ж пригоди.

В подальшому, ОСОБА_8 зменшив розмір позовних вимог і просив стягнути із ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» матеріальну шкоду в розмірі 5198 грн. 76 коп.

Третя особа - ОСОБА_7 пред'явила позов до ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та просила стягнути із відповідача матеріальну шкоду, завдану їй внаслідок ДТП та яка пов'язана із її лікуванням, в розмірі 6468 грн. 95 коп.

Під час розгляду справи ОСОБА_7 зменшила розмір позовних вимог і просила стягнути із ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на її користь 2008 грн. 42 коп.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року позов ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» матеріальну шкоду в розмірі 3017 грн. 26 коп. та витрати на правову допомогу - 1740 грн., всього 4757 грн. 26 коп., в позові ОСОБА_7 відмовлено повністю, а також стягнуто з ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на грубе порушення матеріального законодавства, просить його скасувати та стягнути з ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на її користь витрати на лікування в сумі 2008 грн. 42 коп. та судові витрати.

Також, апеляційну скаргу подав представник ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права в частині стягнення витрат на правову допомогу, просить його в цій скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову до ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1740,00 грн. відмовити повністю, а також стягнути з позивача на користь ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» витрати за подачу судового збору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_7 та представника ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_8 районний суд зазначив, що позивачем обгрунтовані та документально підтверджені витрати, пов'язані з похованням потерпілих на загальну суму 3017, 26 грн., і саме такий розмір страхового відшкодування підлягає стягненню з страхової компанії.

В частині відшкодування витрат на поминальні обіди в розмірі 2181,5 грн. відмовлено, оскільки ці церемонії поминання не відносяться до витрат на поховання.

У цих частинах рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Перевіряючи доводи апелянта в частині помилкового стягнення судом витрат на правову допомогу, судова колегія виходить з такого.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 та стягуючи із відповідача витрати на правову допомогу адвоката Здоренко О.В. у розмірі 1 740 грн., судом вирахувано такі витрати, виходячи із їх загального розміру у 3000 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Із таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При цьому, імперативною нормою процесуального законодавства до повноважень суду під час ухвалення рішення віднесено питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Відшкодування чи розподіл судових витрат не стосуються суті позову, а після розгляду справи по суті суд вирішує питання щодо їх розподілу незалежно від клопотання сторін по справі, проте їх понесення підлягає доказуванню, оскільки процесуальне законодавство вимагає їх документального підтвердження, а їх склад та розмір входять до предмета доказування.

Цивільно процесуальне законодавство України гарантує особі, яка бере участь у справі, право на правову допомогу, яка може надаватися адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. (с. 12 ЦПК Країни).

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться до судових витрат.

Виходячи із змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України, ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, були присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

У пункті 47 постанови пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Із системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що процесуальний статус адвоката як особи яка надає правову допомогу, не вимагає допущення його до участі у справі у порядку ст. 56 ЦПК України, за яким допускається до участі у справі інший фахівець у галузі права, в зв'язку із чим посилання представника страхової компанії на відсутність у матеріалах справи відомостей про те, що адвокат був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду що виключає можливість стягнення на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що користуючись своїм правом згідно ст. 12 ЦПК України, між позивачем ОСОБА_8 та адвокатом Здоренком О.В. 01 червня 2014 року був договір № 15/06-14., за умовами якого адвокат зобов'язався надавати правову допомогу клієнту у суді, апеляційному суді у справі про стягнення матеріальних збитків із страхової компанії, завданих ДТП.

Згідно п.п. 4.2, 4.3 вказаного договору гонорар адвоката складає 2 500 грн. У разі збільшення чи зменшення позивачем позову в процесі розгляду справи, і якщо такі зміни вимагають від адвоката додаткового часу, сторони зобов'язуються переглянути умови оплати змінених вимог.

Як видно із квитанції про оплату адвокатських послуг № 581 від 11 листопада 2014 року ОСОБА_8 оплатив адвокату 3000 грн. (а.с. 124).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заперечуючи проти стягнення витрат на правову допомогу та вказуючи на неврахування судом положень ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», для спростування документально підтверджених витрат ОСОБА_8 на правову допомогу апелянтом розмір таких витрат не спростовано та не надано свій розрахунок.

Виходячи із положень ст. 1 вказаного закону, погодинна оплата праці адвоката за його участь у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями та під час ознайомлення з матеріалами справи станом на час розгляду справи у районному суді з моменту подання позову 02 вересня 2014 року до ухвалення рішення по справі 03 лютого 2015 року скаладала не більше 487 грн. 20 коп.

Матеріалами справи підтверджена участь адвоката Здоренка О.В. у судових засіданнях 28.10.14 р., 11.11.14 р., 17.12.14 р., 14.01.15 р., 03.02.15 р. загальним часом 03 год. 03 хв.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правову допомогу слід врахувати і інші процесуальні дії, що вчинялися адвокатом у процесі ведення ним справи у суді, зокрема, підготовка позовної заяви, заперечень та інших процесуальних документів, в зв'язку із чим судом першої інстанції було вірно визначено із врахуванням ст. 88 ЦПК України витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню із відповідача у розмірі 1740 грн.

Вказані обставини свідчать про те, що суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_7 щодо стягнення з відповідача витрат на придбання ліків у сумі 2008, 42 грн. районний суд виходив з того, що ці витрати не підтверджені медичним закладом, в якому лікувалася позивачка, як того вимагає закон, та немає доказів, що ці ліки були придбані за призначенням лікарів та застосовувалися на лікування травм потерпілої, отриманих внаслідок ДТП.

Колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП, яка мала місце 27 квітня 2014 року ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження. На час ДТП цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП померлого ОСОБА_9 була забезпечена полісом страхування № АЕ/1545446 згідно договору від 22 липня 2013 року, за умовами якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 тис. грн., за шкоду, заподіяну здоров'ю - 100 тис.грн., франшиза - 500 грн.

Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 24 вищевказаного Закану у зв'язку з лікуванням потерпілої відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлю лікарських препаратів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

В судовому засіданні у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі апелянт просить стягнути на свою користь додатково витрати на лікування у розмірі 2 008,42 грн., посилаючись на квитанції, які раніше знаходилися у позивача ОСОБА_8 та які потерпіла не мала змоги надати страховій компанії для отримання страхового відшкодування. (а.с. 16-18)

Проте, слід зауважити, що придбання лікарських засобів та медикаментів для особистого використання для лікування та надання чеків на підтвердження таких витрат не є безумовною підставою для покладення обов'язку по її відшкодуванню, оскільки необхідність використання придбаних лікарських засобів має бути доведена медичними призначеннями на лікування (рецептами лікарів).

Будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів для встановлення причинно-наслідкового зв'язку між отриманими при ДТП травмами та купівлею означених у чеках ліків позивачем не надано. Матеріали справи не містять

Вказані квитанції не досліджувалися лікарем-експертом страхової компанії, клопотання про призначення судово-медичної експертизи для дослідження медичних документів ОСОБА_7 та визначення переліку ліків та їх кількості для лікування наслідків травми від ДТП позивачкою не заявлялось.

Матеріали справи не містять будь-яких довідок із лікувальних закладів чи інших висновків спеціалістів, які б підтверджували необхідність використання саме цих лікарських засобів та засобів гігієни для лікування травм позивачки, отриманих внаслідок ДТП.

Інформація, яка міститься у виписному епікризі № 3786 (а.с. 110), виписці з історії хвороби № 3203 (а.с. 111), виписці з історії хвороби № 2563 (а.с. 112), не є належним доказом, оскільки не містить достовірної інформації щодо предмета доказування.

В той же час, як видно із листа-пояснення ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп», раніше надані квитанції ОСОБА_7 до страхової компанії були досліджені лікарем-експертом страхової компанії в сукупності із медичними документами, що підтверджують необхідність їх використання, а страхове відшкодування було визначено у розмірі 1716,39 грн. (а.с. 104)

За таких обставин, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 за недоведеністю грунтується на вимогах закону, а доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ПрАТ "Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :