АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/105/15 Головуючий 1-ї інстанції - Шестак О.І
Справа № 2-9901/11 Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коровіна С.Г., Сащенко І.С.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційні скарги ОСОБА_1, Державного управління МВС України в Харківській області, Харківського міського управління ГУ МВС України в Харківській області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Харківській області, Харківського міського управління ГУ МВС України в Харківській області, Казначейської служби України, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і втраченого заробітку, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - ГУ МВСУ в Х/о), Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (надалі - ХМУ ГУ МВСУ в Х/о), Казначейської служби України, третьої особи: ОСОБА_2, уточнив вимоги при розгляді справи, в якому просив: 1.стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду на загальну суму 972 241,00грн., яка складається з з витрат на придбання лікарських засобів, медичних препаратів, продовольчих продуктів для лікування заподіяних йому тілесних ушкоджень на суму - 35 846,72грн.; оплату комп'ютерної діагностики - 4 920,00грн.; поштових і транспортних витрат - 11 979,19грн.; втрати заробітку в сумі 919 495,39грн.; 2. стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 500 000,00грн.; 3. стягувати з відповідачів на його користь щомісячно по 7 780,30 грн. втраченого заробітку по життєво.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 18.10.1999року він був викликаний оперуповноваженим Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_2 до відділку міліції для надання пояснень по матеріалам перевірки заяви директора ТОВ "Вікно в Європу". В приміщення відділку міліції, куди він з'явився добровільно, оперуповноважений ОСОБА_2 застосовував до нього недозволені методи проведення дізнання та слідства, зокрема, застосовував до нього тортури, вимагаючи визнати те, що він нібито незаконно заволодів грошовими коштами і вимагав повідомити місце знаходження цих коштів. Після чого, його помістили в камеру для затриманих, де він знаходився до 09-00год. 19.10.1999року. Зранку держслужбовець ОСОБА_2 забрав його до свого кабінету, де продовжив застосовувати до нього фізичне насильство. Звільнили його лише о 13-00год. 19.10.1999року, а саме після втручання адвоката, який звернувся зі скаргою до прокурора. В результаті зазначених подій йому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді саднив на обличчі, волосистій частині голови, на лівій ушній раковині, на шиї; закриту черепно-мозкову травму в вигляді забиття головного мозку з корковою контузією лівої лобної частки, інтрацеребральної гематоми, сенсомоторної афазії, правосторонньої пірамідальної недостатності. Згідно з постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.03.2010року, яка залишена без змін ухвалою апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, провадження по кримінальній справі щодо ОСОБА_2 закрито (у зв'язку зі спливом строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності). Позивач стверджує, що внаслідок наведених подій він втратив працездатність, йому встановлена 2-га група інвалідності, яка пов'язана з спричиненими йому тілесними ушкодженнями. В результаті цих дій йому спричинено також матеріальну шкоду, яка складається з витрат на придбання лікарських засобів та медичних препаратів з метою лікування від травм, придбання продуктів для дієтичного харчування, транспортних витрат, втрати заробітку. Крім того, позивач зазначає, що злочином, скоєним ОСОБА_2, йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та стражданнях. Фактично, з 1999 року до теперішнього часу він почував та почуває страх за своє життя і здоров'я, від отриманих травм та тілесних пошкоджень, почував та почуває постійний біль, лікування продовжується до цього часу, він погано спить, постійно думає про ті події. У зв'язку з тривалими болями позивач був обмежений у спілкуванні з друзями, родичами, не міг належним чином забезпечувати свою сім'ю, втратив працездатність та став інвалідом. До наведених подій він працював на посаді старшого помічника капітана великого риболовецького судна, у нього були реальні перспективи службового росту, в найближчий час планувалось його призначення на посаду капітана аналогічного судна. Після жовтня 1999 року, в зв'язку з спричиненими йому травмами, за станом здоров'я він втратив можливість виходити в море. Ця робота була реалізацією його мрії про море, оскільки він закінчив Мурманське морехідне училище, і в подальшому його трудове життя було пов'язане лише з морем.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представники відповідачів ГУ МВСУ в Х/о та ХМУ ГУ МВСУ в Х/о, а також прокурор, що бере участь у справі, позов не визнали, вказуючи на його необґрунтованість.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150 000,00грн. В решта позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити і стягнути з ГУ МВС України в Харківській області на його користь втрачений заробіток в розмірі 919 495,39грн., збільшити розмір моральної шкоди до 500 000,00грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне з'ясування обставин справи.

В апеляційних скаргах Головне управління МВС України в Харківській області та Харківське міське управління ГУ МВС України в Харківській області просять рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 150 000,00грн. скасувати і провадження в цій частині закрити, а в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну правову оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а скарги Головного управління МВС України в Харківській області та Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Судом встановлено, що 18.10.1999року ОСОБА_1 був викликаний оперуповноваженим Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_2 до відділку міліції для надання пояснень по матеріалам перевірки заяви директора ТОВ "Вікно в Європу". В приміщення відділку міліції, куди ОСОБА_1 з'явився добровільно, оперуповноважений ОСОБА_2 застосовував до нього недозволені методи проведення дізнання та слідства, зокрема тортури, вимагаючи визнати те, що він нібито незаконно заволодів грошовими коштами і вимагав повідомити місце знаходження цих коштів. Після чого, ОСОБА_1 помістили в камеру для затриманих, де він знаходився до 09-00год. 19.10.1999року. Зранку оперуповноважений ОСОБА_2 забрав ОСОБА_1 до свого кабінету, де продовжив застосовувати до нього фізичне насильство. Звільнили його лише о 13-00год. 19.10.1999року, а саме після втручання адвоката, який звернувся зі скаргою до прокурора. В результаті зазначених подій ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Постановою прокурора Дзержинського району м. Харкова від 20.12.1999року за заявою ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за ч.1 ст.101 КК України, але у подальшому по цій справі неодноразово виносились постановити про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2

Висновком комісійної судово-медичної експертизи Головного бюро судово-медичних експертиз МОЗ України №523 від 14.06.2007року, ОСОБА_1 безстроково встановлена 2-га група інвалідності, внаслідок нанесених йому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.

Постановою прокурора Орджонікідзевського району м. Харкова від 30.07.2008року були змінені підстави порушення кримінальної справи, ОСОБА_1 визнано потерпіли, відносно ОСОБА_2 дії перекваліфіковані з ч.2 ст.122 КК України на ч.2 ст.365 КК України.

В рамках вищевказаної кримінальної справи ОСОБА_1 подавав цивільний позов про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди.

Постановою Оржонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 березня 2010 року, залишеною без змін ухвалою судової колегії судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2010 року, кримінальну справу відносно ОСОБА_2 закрито - у зв'язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності. Цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Матеріали справи також свідчать про те, що, ОСОБА_1 в червні 2008 року звернувся до Європейського суду з прав людини, а саме з позовом "Савін проти України" В цьому позові він посилався на те, що підвергався тортурам під час незаконного затримання, а влада виявилася неспроможною провести ефективне розслідування у відповідний термін, що дозволило винуватцям уникнути відповідальності.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 16 лютого 2012 року з Держави на користь ОСОБА_1 були стягнути грошові кошти, в тому числі: 40000 євро - в якості компенсації моральної шкоди (за біль та страждання заявника у зв'язку з його незаконним затриманням та жорстоким поводженням з боку правоохоронних органів, які не були визнані, та не компенсовані, хоча минуло більше десяти років; 18000 євро - в якості компенсації матеріальної шкоди (за придбання ліків прописаних йому згідно довідки Інституту неврології, психіатрії та наркології від 11.06.2010року для лікування травми голови в жовтні 1999 року); 1400 євро - на відшкодування судових витрат і видатків, пов'язаних з юридичним представництвом інтересів заявника в національних судах. Що стосується вимог заявника про відшкодування транспортних витрат у розмірі 690 євро, а саме вартості поїздок з м. Харкова до м. Києва для зустрічей з керівництвом Управління Генеральної прокуратури, на підтвердження чого ОСОБА_1 надавалися копії квитків на поїзда, то ці вимоги відхилини.

Представники відповідачів у судовому засіданні апеляційного суду стверджували, проти чого не заперечував і ОСОБА_1, що на теперішній час вищеназване рішення Європейського суду виконано в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Задовольняючи частково вимоги у частині відшкодування моральної шкоди та стягуючи з Головного управління МВС України в Харківській області на користь ОСОБА_1 150 000,00грн., суд не звернув уваги на приписи ч.5 ст.23 ЦК України, якою встановлено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки Державою вже було компенсовано ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 40000 євро, тому підстав для її повторного стягнення у суду не малося.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду стосовно того, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження інших заявлених ним вимог.

Згідно ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Позивачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано документів з лікувальних закладів, в яких би чітко було зазначено, які конкретно ліки та медпрепарати ОСОБА_1 призначалися лікарями та у зв'язку з чим проводилися медичні дослідження, та чи потребував він на час лікування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування. Відсутність відповідної медичної документації не дозволяє встановити причинний зв'язок між діями ОСОБА_2 та хворобами позивача.

Також позивачем не надано доказів щодо правомірності його вимог про відшкодування втраченого заробітку. Матеріали справи свідчать про те, що на момент зазначених подій, а саме на 18-19 жовтня 1999 року ОСОБА_1 ніде не працював, оскільки 27.05.1999року був звільнений за власним бажанням з посади 2-го помічника капітана АТ "Карелрибфлоту", про що свідчать дані його трудової книжки. За період з 18-19 жовтня 1999року до моменту встановлення у 2002 році, спочатку третьої групи інвалідності, а потім у 2007 року другої групи інвалідності, позивачем не надано ніяких доказів про його повну або часткову непрацездатність. Лише у висновку судової медичної комісійної експертизи, проведеної 14.06.2007року в рамках кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.365 КК України, визначено ступень непрацездатності, а саме на той час втрата ним професійної працездатності складала - 50%, загальної - 30%.

Що стосується вимог про стягнення витрат на поїздки у транспорті та на відправлення поштової кореспонденції, то позивачем також не надано доказів, що ці витрати будь-яким чином пов'язані з порушеннями його прав внаслідок подій, які мали місце 18-19 жовтня 1999 року.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах відповідачів - Головного управління МВС України в Харківській області та Харківського міського управління ГУ МВС України в Харківській області про закриття провадження в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди з посиланням на існуюче рішення Європейського суду, колегією суддів не приймаються. Зокрема, п.2) ч.1 ст.205 ЦПК України передбачає закриття провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладання мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Але, в даному випадку сторони у справах не є тотожними, тобто однаковими, оскільки за рішенням Європейського суду відповідачем була держава - Україна, а по цій цивільній справі відповідачами виступають - конкретні державні органи.

Згідно п.4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційні скарги Головного управління МВС України в Харківській області та Харківського міського управління ГУ МВС України в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2014 року змінити: у частині задоволення вимог про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 150 000,00грн. скасувати і в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -