справа № 361/270/15-ц
провадження № 2/361/643/15
РІШЕННЯ

Іменем України

17 квітня 2015 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
при секретарі Павловій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Дочірнього підприємства "Житло" Орендного підприємства "Броварипромжитлобуд" до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року Дочірнє підприємство "Житло" Орендного підприємства "Броварипромжитлобуд" (далі - ДП "Житло") звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову зазначало, що у червні 2006 року ОСОБА_3 отримала ордер на кімнату АДРЕСА_2. Даний гуртожиток є відомчим, введений в експлуатацію 30 березня 1965 року та перебуває на балансі ДП "Житло".

Ордер видавався також на малолітню дочку відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знята з реєстраційного обліку за цією адресою 27 лютого 2013 року, так як вибула за місцем проживання свого батька за адресою: АДРЕСА_1, де фактично проживає і ОСОБА_3

Під час проведення 28 січня і 13 листопада 2014 року Броварським районним відділом Управління ДМС України в Київській області перевірок паспортного режиму у вказаному гуртожитку встановлено, що відповідач ОСОБА_3 у кімнаті НОМЕР_1 цього гуртожитку не проживає, а у даній кімнаті проживають квартиранти.

У трудових відносинах з ДП "Житло" ОСОБА_3 не перебуває, у спірній кімнаті гуртожитку вона не проживає більше шести місяців без поважних причин, добровільно залишила житло, тому вона відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК України втратила право користування даною кімнатою гуртожитку.

Представник позивача Маринка В.М. у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному вище, просила суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 у суді позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити та пояснили, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Відповідач ОСОБА_3 постійно фактично проживає у кімнаті гуртожитку тривалий час, куди вселилася в установленому законом порядку. Належним чином утримує кімнату, своєчасно сплачує житлово-комунальні послуги. Іншого житла вона не має.

Деякий період у гуртожитку вона не проживала, так як знаходилася на лікуванні у місті Києві з приводу збереження вагітності. На час її відсутності, зокрема перевірок паспортного режиму, у кімнаті гуртожитку тимчасово знаходилася її двоюрідна сестра ОСОБА_7, яка доглядала за кімнатою, щоб туди ніхто не вселився за час її (відповідача) відсутності.

На даний час ОСОБА_3 є вагітною, має народити другу дитину. Через несумісність характерів вона разом зі своїм чоловіком не проживає. Доказів її не проживання у кімнаті гуртожитку більше шести місяців підряд позивачем суду не надано.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

За змістом ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Аналогічні положенні закріплені у ч. 3 ст. 47 Конституції України.

Судом встановлено, що гуртожиток сімейного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, збудований у 1965 році. Знаходиться він на балансі позивача ДП "Житло" із квітня 2003 року.

У червні 2006 року відповідачу ОСОБА_3 на підставі заяви її чоловіка у зв'язку з його вибуттям видано ордер № 20 на право зайняття нею разом із дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вказаному гуртожитку сімейного типу кімнати НОМЕР_1 площею 12,0 м2. У цій кімнаті ОСОБА_3 постійно зареєстрована та проживає з 19 січня 2005 року, що підтверджується відміткою у паспорті відповідача.

Згідно із ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання встановлюється Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208.

Враховуючи подібність за змістом правовідносин щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються нормами ст. ст. 71, 72 ЖК України щодо тимчасової відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, у разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа, понад шість місяців без поважних причин, за відсутності підстав для виселення, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилою площею у гуртожитку.

Початок відліку часу відсутності особи визначається від дня, коли вона залишила жиле приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Причина відсутності особи у жилому приміщенні значення не має, якщо відсутність особи не перевищує шість місяців.

Виходячи з наведеного, для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України необхідно встановити, що ця особа була відсутньою у жилому приміщенні понад шість місяців підряд без поважних причин.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

На підтвердження факту відсутності відповідача ОСОБА_3 у кімнаті АДРЕСА_2 понад встановлений законом строк шість місяців без поважних причин позивачем ДП "Житло" було надано суду два акти перевірки Броварським районним відділом Управління ДМС України в Київській області паспортного режиму у вказаному гуртожитку, які, як встановлено в суді, проводилися 28 січня та 13 листопада 2014 року (а. с. 8-17).

У першому акті перевірки зазначено, що у кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку проживають квартиранти. У другому акті перевірки паспортного режиму вказано, що у даній кімнаті проживають квартиранти: ОСОБА_7 та двоє її неповнолітніх дітей, які зареєстровані у селі Лукашівка Монастирищенського району Черкаської області. Знімають житло протягом року.

Також на підтвердження не проживання ОСОБА_3 у вказаній кімнаті гуртожитку, позивач ДП "Житло" надало суду складений уже в ході розгляду справи 01 лютого 2015 року акт перевірки фактичного проживання у даному гуртожитку, з якого вбачається, що у кімнаті гуртожитку НОМЕР_1 проживають квартиранти, які надавати пояснення відмовилися (а. с. 54).

Відповідач ОСОБА_3, допитана як свідок, у суді показала, що у кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку вона проживає із січня 2005 року. Іншого житла вона немає. Зі своїм чоловіком вони разом на даний час не проживають. У вказаній кімнаті знаходяться її особисті речі, одяг. Житлово-комунальні послуги вона сплачує своєчасно, заборгованість відсутня. У той час як вона знаходилася на лікуванні, у даній кімнаті, щоб ніхто туди не вселився, на її прохання проживала двоюрідна сестра ОСОБА_7 Докази її (відповідача) відсутності у жилому приміщенні більше шести місяців підряд відсутні.

Свідок ОСОБА_7 у суді показала, що вона на прохання ОСОБА_3 з метою догляду за кімнатою у період знаходження відповідача на лікуванні у січні і грудні 2014 року та на початку 2015 року приблизно по одному тижню проживала зі своїми дітьми у належній ОСОБА_3 кімнаті АДРЕСА_2. Про те, що вони знаходиться тут тимчасово повідомляла осіб, які перевіряли паспортний режим.

Згідно із довідкою № 15 від 11 лютого 2015 року, виданою Броварською центральною районною лікарнею, ОСОБА_3 знаходиться на обліку в жіночній консультації з приводу вагітності (24 тижні) (а. с. 42).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються суду сторонами. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що доказів відсутності ОСОБА_3 у кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку шість місяців підряд позивачем ДП "Житло" не надано, суд дійшов висновку, що підстави для визнання її такою, що втратила право користування вказаною кімнатою, відсутні, тому позов задоволенню не підлягає.

Доводи представника позивача Маринки В.М. про те, що ОСОБА_3 добровільно залишила кімнату гуртожитку та більше року проживає у місті Києві разом зі своїм чоловіком, свого підтвердження в суді не знайшли.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Дочірнього підприємства "Житло" Орендного підприємства "Броварипромжитлобуд" до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.