АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/518/2015 Головуючий в І інстанції: Максимович І.В.
Категорія: 54 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 24 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

за участю прокурорів Волкової Н.М. та Стринжі П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 30 вересня 2014 року у справі за позовом прокурора Каланчацького району Херсонської області в інтересах держави в особі Каланчацької районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

20 вересня 2011 року прокурор Каланчацького району Херсонської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з останнього на користь Каланчацької районної державної адміністрації збитки в сумі 4319,88грн., заподіяні внаслідок виплати коштів за час вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові ОСОБА_3

Свої позовні вимоги прокурор обґрунтував тим, що у 1995 році ОСОБА_3 прийняв присягу державного службовця, а згідно до розпорядження голови Каланчацької районної державної адміністрації №78-к від 01.06.2006 року була припинена з 02.06.2006 року державна служба ОСОБА_3 і його було звільнено з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства у зв'язку з порушенням присяги. Постановою Каланчацького району Херсонської області від 04.10.2006 року, яка була скасована постановою апеляційного суду Херсонської області від 20.12.2006 року та залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.10.2010 року, ОСОБА_3 було поновлено на роботі та виплачено останньому 4319,88грн. заробітку за час за час вимушеного прогулу. Тобто, у зв'язку з винесенням відповідачем незаконного розпорядження про звільнення ОСОБА_3 державою понесено збитки на 4319,88грн., які прокурор просив стягнути в порядку ст.237 КЗпП України.

03.05.2012 року прокурор подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача додатково 119769,48грн. Збільшення позовних вимог обґрунтував тим, що на підставі постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 22.02.2011 року було стягнуто з Каланчацької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 87449,47грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2007 року по 22.02.2011 року з відрахуванням обов'язкових платежів. Крім того, на вказану суму районною адміністрацією сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 36,3% на загальну суму 31744,16грн. Також на підставі постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 18.04.2011 року Каланчацькою районною державною адміністрацією виплачено ОСОБА_3 ще 575,85грн., що всього складає 119769,48грн.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 30 вересня 2014 року позов прокурора задоволено. Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_2 на користь Каланчацької районної державної адміністрації збитки в сумі 119769,48грн., заподіяні внаслідок виплати коштів за час вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові ОСОБА_3; стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1197,69грн.

Тобто, суд, хоча і вказав про задоволення позову, фактично позов задовольнив частково, оскільки вказана сума (4319,88грн.) не увійшла в загальний розмір стягнутої шкоди, а прокурор в цій частині від позову не відмовлявся. При цьому суд не мотивував належним чином часткове задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначив, що суд не дав оцінки його запереченням, вважає, що витрати РДА виникли не з його вини, а внаслідок дій судів, що приймали рішення із порушенням строків розгляду справ за скаргами і позовними заявами ОСОБА_3 Також вказав, що судом не враховано, що у зв'язку з ліквідацією відділу містобудування, архітектури та ЖКХ, на посаду якого був поновлений ОСОБА_3, і утворення нового відділу регіонального розвитку, з чим останній був не згодний, у 2011 та 2012 роках відбулись ще декілька судових справ, пов'язаних з порушеними трудовими правами ОСОБА_3 щодо поновлення на посаді ліквідованого відділу, сплати за вимушений прогул і інших відшкодувань, що не перебувають у причинному зв'язку з виданим ним розпорядженням про звільнення ОСОБА_3 з роботи. Також вважає, що предметом цієї справи є лише стягнення з нього суми в розмірі 4319,88грн. і при цьому слід врахувати його майновий стан, обставини звільнення ОСОБА_3 і його заперечення від 17.10.2011 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Судовими рішеннями встановлено і це не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 перебував на посаді начальника відділу містобудування, архітектури і житлово-комунального господарства Каланчацької райдержадміністрації. Розпорядженням голови Каланчацької райдержадміністрації №78-к від 01.06.2006 року ОСОБА_3 було звільнено з вказаної посади у зв'язку з порушенням Присяги державного службовця з 02.06.2006 року.

Не погоджуючись із звільненням з публічної служби, ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом порушених прав. Постановою Каланчацького районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2006 року його поновлено на роботі на посаді начальника відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства районної державної адміністрації з 02.06.2006 року. Постановлено стягнути з Каланчацької райдержадміністрації на його користь 4319,88грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням обов'язкових платежів (а.с.12-13).

На виконання вказаного судового рішення розпорядженням голови Каланчацької райдержадміністрації №136-к від 11.10.2006 року ОСОБА_3 поновлено на роботі на вказаній посаді з 02.06.2006 року (а.с.10); також останньому (згідно витягу із відомості №10 про нарахування з/п апарату, управлінням і відділам Каланчацької РДА за жовтень 2006 року) було нараховано і виплачено в жовтні 2006 року 1079,97грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.7, 8).

Проте, постановою апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2006 року було скасовано вказане вище судове рішення та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (а.с.14-15).

На виконання зазначеної постанови апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2006 року розпорядженням голови Каланчацької райдержадміністрації від 11.01.2007 року ОСОБА_3 був звільнений з роботи з 11.01.2007 року (а.с.105 зворот).

Таким чином, ОСОБА_3 фактично працював на посаді начальника відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької районної державної адміністрації два місяці, а саме з 11.10.2006 року по 11.01.2007 року включно.

В свою чергу, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.10.2010 року у цій же справі скасовано постанову апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2006 року та залишено в силі постанову Каланчацького районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2006 року (а.с.16-17).

На виконання вказаної ухвали ВАСУ від 19.10.2010 року 18.11.2010 року було видано розпорядження голови Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області № 150-ос, яким ОСОБА_3 був поновлений на роботі на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства районної державної адміністрації з 02.06.2006 року (а.с.77).

Крім того, як вбачається з наданої РДА довідки (а.с.7), на виконання вказаної ухвали ВАСУ, ОСОБА_3 було нараховано і в листопаді 2010 року виплачено 3239,91грн. (4319,88грн. - вже сплачені 1079,97грн.) як різницю середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.06.2006 року по 04.10.2006 року (відповідно до витягу із відомості №11 про нарахування з/п апарату, управлінням і відділам Каланчацької РДА за листопад 2010 року) (а.с.9).

Таким чином, ОСОБА_3 за рахунок Каланчацької районної державної адміністрації було повністю виплачено у листопаді 2010 року всю суму 4319,88грн. за вказаним вище судовим рішенням у вказаній справі про поновлення його на роботі, що набрало законної сили.

Однак, не погоджуючись з вказаним розпорядженням голови Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області від 18.11.2010 року, ОСОБА_3 26.11.2010 року звернувся до суду з іншим позовом про його скасування та поновлення його на посаді саме начальника відділу регіонального розвитку, будівництва і архітектури, а не на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства. У вказаному позові також просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 87378,72грн., а також 164000грн. моральної шкоди (а.с.79).

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22.02.2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області, за участю третіх осіб голови Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області, головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку з час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано розпорядження голови Каланчацької районної державної адміністрації №150-о від 18.11.2010 року.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької районної державної адміністрації з 12 січня 2007 року.

Постановлено вважати ОСОБА_3 звільненим з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької районної державної адміністрації за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України з 03 вересня 2007 року.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Каланчацької районної державної адміністрації з 03 вересня 2007 року.

Стягнуто з Каланчацької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 87449,47 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням обов'язкових платежів за період з 12 січня 2007 року по 22 лютого 2011 року.

Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць (а.с.105-107).

На виконання вказаної постанови від 22.02.2011 року розпорядженням голови Каланчацької райдержадміністрації №23-ос від 21.03.2011 року ОСОБА_3 поновлено на роботі на посаді начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комнального господарства райдержадміністрації з 12.01.2007 року. Постановлено вважати ОСОБА_3 звільненим з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької районної державної адміністрації за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України з 03 вересня 2007 року. Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Каланчацької районної державної адміністрації з 03 вересня 2007 року. Постановлено виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць з відрахуванням обов'язкових платежів у березні 2011 року (а.с.78).

Відповідно до листа від 02.03.2012 року Каланчацької РДА на адресу райпрокуратури та платіжних доручень від 20.01.2012 року №8, 9, 10, 11 Каланчацька райдержадміністрація виплатила ОСОБА_3 на рахунок в ВАТ Ощадний банк України 56786,51грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за постановою суду від 22.02.2011року; 25826,60грн. управлінню пенсійного фонду України як єдиний соціальний внесок 36,3% з виплат ОСОБА_3 за вказаною постановою суду; 10021,15грн. сплачено до місцевого бюджету як страхові внески з виплати ОСОБА_3 вказаної суми; 4340,01грн. ЄСВ 6,1% управлінню пенсійного фонду України (а.с.108-111). Крім того, згідно витягам із відомості №3, 13 нарахування заробітної плати працівникам апарату Каланчацької райдержадміністрації за березень та грудень 2011 року ОСОБА_3 було нараховано та виплачено 2338,84грн. та 14533грн. відповідно (а.с.112, 113).

Проте, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2012 року у вказаній справі було скасовано зазначену вище постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22.02.2011 року та прийнято нову постанову, якою:

адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково;

скасовано розпорядження голови Каланчацької районної державної адміністрації №150-о від 18.11.2010 року "Про поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства районної державної адміністрації з 02.06.2006 року";

постановлено вважати ОСОБА_3 звільненим з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької районної державної адміністрації за пунктом 1 ст.40 КЗпП України з 03 вересня 2007 року;

стягнуто з Каланчацької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з відрахуванням обов'язкових платежів за період з 02 червня 2006 року по 03 вересня 2007 року;

в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.79-81).

Таким чином, судове рішення, на підставі якого було здійснено нарахування середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 113846,11грн. за період з 12 січня 2007 року по 22 лютого 2011 року, було скасовано постановою ОААС від 29.08.2012 року та ухвалено нове рішення про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу за інший період, а саме з 02 червня 2006 року по 03 вересня 2007 року. При цьому розмір суми та її розрахунок в судовому рішенні не наведені.

Тобто, Каланчацькою РДА, не зважаючи на те, що судове рішення не набрало законної сили, сплачено ОСОБА_3 середній заробіток, що перевищує розмір суми за один місяць. При цьому, це було здійснено через кілька років після звільнення відповідача з посади голови РДА, а тому його вина в цьому відсутня.

Даним же судовим рішенням також було встановлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2007 року № 996 «Про затвердження рекомендаційних переліків управлінь, відділів інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій» розпорядженням голови Каланчацької районної державної адміністрації від 03.09.2007 року № 126-к ліквідовано структурний підрозділ районної державної адміністрації - відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства та утворено новий підрозділ - відділ регіонального розвитку, містобудування та архітектури (а.с.80).

На виконання зазначеної постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2012 року було прийнято розпорядження голови Каланчацької райдержадміністрації №180-ос від 19.10.2012 року, яким: скасовано розпорядження від 18.11.2010 року №150-ос; прийнято вважати ОСОБА_3 звільненим з посади начальника відділу житлово-комнального господарства райдержадміністрації згідно п.1 ст.40 КЗпП України з 03.09.2007 року; доручено головному спеціалісту відділу фінансово-господарського забезпечення здійснити розрахунок ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2006 року по 03.09.2007 року (а.с.76).

Таким чином, ОСОБА_3 вважається таким, що звільнений з займаної посади з 03 вересня 2007 року.

Крім того, в суді розглядалась інша, окрема від вище досліджених, справа за позовом ОСОБА_3 до Каланчацької райдержадміністрації про стягнення середнього заробітку та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. У вказаній справі було ухвалено постанову Херсонським окружним адміністративним судом від 18.04.2011 року, за якою було стягнуто втрачений середній заробіток за період з 05.10.2006 року по 10.10.2006 року у розмірі 202,26грн. та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 02.06.2006 року по 10.10.2006 рік у розмірі 373,59грн. (а.с.129-130). Вказане рішення було виконано, ОСОБА_3 було перераховано 116,23грн. та 459,62грн., що підтверджується платіжними дорученнями №29, 24 від 06.02.2012 року та від 30.01.2012 року відповідно, а всього 575,85грн. (а.с.131).

Відповідно до ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до п.8 ст.134 КЗпП України та п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству в зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, покладається на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. За цією нормою матеріальну відповідальність на винну службову особу покладається в повному розмірі шкоди.

За п.20 вказаної постанови право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову.

Згідно з п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 11 листопада 1992 року (з подальшими змінами) при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Відповідно до п.13 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року (з подальшими змінами), застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідно до вказаної вище постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 22.02.2011 року стягнуто з Каланчацької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 87449,47грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням обов'язкових платежів за період з 12 січня 2007 року по 22 лютого 2011 року, а також з того, що з урахуванням постанови ХОАС від 18.04.2011 року на користь ОСОБА_3 з РДА стягнуто 575,85грн., сума збитків, заподіяних внаслідок виплати коштів за час вимушеного прогулу ОСОБА_3, складає 119769,48грн.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна, оскільки до них суд дійшов при порушенні норм матеріального і процесуального права, що згідно з п.п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Так, в оскаржуваному судовому рішенні не наведено розрахунок шкоди, заподіяної у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, не вказаний сам час вимушеного прогулу. Також, як зазначено вище, суд, хоча і вказав про задоволення позову, проте фактично позов задовольнив частково, оскільки сума 4319,88грн. не увійшла в загальний розмір стягнутої шкоди, а прокурор в цій частині від позову не відмовлявся. При цьому суд не мотивував належним чином часткове задоволення позову.

Крім того, судом не було враховано, що покладена ним в основу свого рішення постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 22.02.2011 року була скасована постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2012 року, чинною на даний час. Останньою було ухвалено нову постанову, якою розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 розрахований за інший період, а саме з 02 червня 2006 року по 03 вересня 2007 року. При цьому розмір суми в судовому рішенні суду апеляційної інстанції не зазначений та не розрахований.

Таким чином, нарахована ОСОБА_3 сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 87449,47 грн. має бути перерахована відповідно до періоду вимушеного прогулу з 02 червня 2006 року по 03 вересня 2007 року включно, встановленого рішенням адміністративного суду апеляційної інстанції, що набрало законної сили. При цьому, при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід врахувати, що в зазначений період ОСОБА_3 фактично працював (і отримував зарплату) на посаді начальника відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької районної державної адміністрації два місяці, а саме з 11.10.2006 року по 11.01.2007 року включно на виконання постанови Каланчацького районного суду Херсонської області від 04.10.2006 року. Тому цей період не може бути врахований як вимушений прогул, який підлягає оплаті, у зв'язку з чим підлягає стягненню шкода.

Відтак, в розрахунок підлягає заробітна плата за період, коли ОСОБА_3 перебував у вимушеному прогулі, тобто не працював фактично не зі своєї вини, а саме з 02.06.2006 року по 10.10.2006 року включно і з 12.01.2007 року по 03.09.2007 року включно. При цьому враховується відсутність вини відповідача (оскільки він вже не працював у відповідний час) у сплаті ОСОБА_3 середнього заробітку за судовим рішенням, що не набрало законної сили і яке пізніше було скасоване.

При цьому слід врахувати, що за період з 02.06.2006 року по 10.10.2006 року ця сума вже визначена двома рішеннями суду, що набрали законної сили та вже виконані (Каланчацьким райсудом від 04.10.2006 року та Херсонським окружним адміністративним судом від 18.04.2011 року), і складає 4895,73грн. (4319,88грн. + 575,85грн.) (а.с.8, 9, 131).

Отже розмір вже доведеної шкоди, яка заподіяна Каланчацькій райдержадміністрації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому ОСОБА_3 часу вимушеного прогулу за період з 02.06.2006 року по 10.10.2006 року включно, складає 4895,73грн.

Як зазначено вище: кошти в сумі 575,85грн. були сплачені ОСОБА_3 згідно з двома платіжними дорученнями від 30.01.2012 року та 06.02.2012 року відповідно 459,62грн. та 116,23грн. (а.с.131); кошти в сумі 4319,88грн. (1079,97грн. та 3239,91грн.) були сплачені ОСОБА_3 повністю в листопаді 2010 року (а.с.7, 8, 9).

За інший же період, тобто з 12.01.2007 року по 03.09.2007 року включно ця сума не визначена. Однак, як зазначено вище, судовим рішенням від 22.02.2011 року ОСОБА_3 було поновлено на роботі і стягнуто з позивача у цій справі на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 січня 2007 року по 22 лютого 2011 року 87449,47грн. І вказане судове рішення, хоча і в подальшому скасовано, однак було виконано в березні, грудні 2011 року та січні 2012 року (108-111; 112, 113). Тобто, період з 12.01.2007 року по 03.09.2007 року включно увійшов до зазначеного періоду (з 12 січня 2007 року по 22 лютого 2011 року).

Колегія суддів вважає, що позивачем дотримано встановлений ст.233 КЗпП України річний строк для пред'явлення цього регресного позову до працівника, оскільки право регресної вимоги виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. А, як встановлено, позивач, що звернувся до суду з цим регресним позовом 20 вересня 2011 року, виплатив ОСОБА_3 відповідні суми в листопаді 2010 року (за постановою Каланчацького районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2006 року, якою стягнуто з Каланчацької РДА на користь ОСОБА_3 4319,88грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу), в березні, грудні 2011 року та січні 2012 року (87449,47грн. за постановою Херсонського ОАС від 22.02.2011 року, скасованою судом апеляційної інстанції, що ухвалив нову постанову, якою стягнув з Каланчацької РДА на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2006 року по 03.09.2007 року).

Отже, необхідно визначити середню заробітну плату за період, коли ОСОБА_3 перебував у вимушеному прогулі, тобто не працював фактично не зі своєї вини, а саме з 12.01.2007 року по 03.09.2007 року.

За змістом пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Ураховуючи, що у справі, яка переглядається, за період від часу звільнення позивача до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу заробітна плата позивача підлягала коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Відповідно до наданого Каланчацькою РДА розрахунку середнього заробітку від 04.03.2015 року середня заробітна плата за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 за період з 12.01.2007 року по 03.09.2007 року складає з урахуванням коригування на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів 7830,75грн. Отже, загальний розмір шкоди, заподіяної у зв'язку з оплатою незаконно звільненому ОСОБА_3 часу вимушеного прогулу за період з 02.06.2006 року по 10.10.2006 року включно і з 12.01.2007 року по 03.09.2007 року включно, складає 12726,48грн. (4895,73грн. + 7830,75грн.).

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, належним чином не перевірив заперечення відповідача, не навів розмір та розрахунок шкоди, заподіяної у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, не вказав сам час вимушеного прогулу. Також суд фактично позов задовольнив частково, тобто необґрунтовано відмовив у стягненні 4319,88грн., про що прокурором пред'являвся позов.

Таким чином на підставі п.п.1 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, яким з відповідача на користь Каланчацької районної адміністрації слід стягнути шкоду, заподіяну у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, в розмірі 12726,48грн. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243,60грн.

Керуючись ст.ст.88, 303, 307, 309 ЦПК України, п.8 ст.134, ст.237 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 11 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з подальшими змінами), колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 30 вересня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов прокурора Каланчацького району Херсонської області в інтересах держави в особі Каланчацької районної державної адміністрації до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Каланчацької районної державної адміністрації 12726,48грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий

судді