АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 679/1816/14-ц
Провадження № 22-ц/792/734/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Спірідонової Т.В.,

суддів - Фанди В.П., Купельського А.В.,

при секретарі - Дубовій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання недійсними договорів та повернення сплачених коштів,

встановила:

В серпні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсними договори №03070 та №03070/14 від 06.08.2014 року, укладені між ТОВ «ЕкономКомфорт» та ОСОБА_1, та стягнути з відповідача 14850грн., сплачених по договору №03070 від 06.08.2014 року. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 06.08.2014 року між ним та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладені договори про надання позики і про надання інформаційних послуг. Вважає, що послуги, передбачені договором №03070/14 та умови програми TOB «ЕкономКомфорт» за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (п.111 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури. Така діяльність підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах та потребує отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. По договору № 03070/14 від 06 серпня 2014 року передбачено залучення коштів фізичних осіб, а тому для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору № 03070/14 від 06 серпня 2014 року, необхідно отримання відповідної ліцензії. TOB «ЕкономКомфорт» такої ліцензії не отримувало, а тому відповідно до

________________________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції - Ходоровський Б.В.

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія: 19

ч.2 ст.203 та ч.1 ст.227 ЦК України договір № 03070/14 від 06.08.2014р. слід визнати недійсним, оскільки він вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). З урахуванням того, що представник відповідача не повідомив його про відсутність у TOB «ЕкономКомфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, він був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «Економкомфорт» (дбайливе оформлення якого є предметом оспорюваного договору №03070), отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Зазначає, що така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (п.4, 5 ч. 2 ст.19 та останній абзац ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Отже, відповідно до ч.6 ст.19 зазначеного Закону є підстави для визнання недійсним і договору №03070 від 06.08.2014р. та згідно із ч.1 ст.216 ЦК України стягнення на його користь 14850грн., сплачених на виконання недійсного правочину.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 грудня 2014 року задоволено позов ОСОБА_1 та визнано недійсними договори, укладені 06 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт», а саме: №03070/14, №03070 і стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_1 14850грн., сплачених по договору №03070 від 06.08.2014 року. Вирішено питання про стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, на помилковість висновків суду про те, що послуги, які надаються відповідачем відносяться до фінансових послуг і відповідач у зв'язку з цим зобов'язаний отримати відповідну ліцензію. Посилається на те, що товариство не надавало позивачу фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Оскільки ТОВ «ЕкономКомфорт» не отримує прибутку від залучення платежів згідно з договором про участь у програмі, а прибуток отримується лише за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг. На підставі цього вважає, що йому не потрібна ліцензія на здійснення такої діяльності. Крім того, вказує, що ліцензію повинні отримувати лише професійні учасники ринку фінансових послуг.

Представник апелянта ТОВ «ЕкономКомфорт» та ОСОБА_1 повідомлені належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не не з'явились.

Відповідно до ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 6 серпня 2014 року між ТОВ «ЕкономКомфорт» та ОСОБА_1 укладено договір №03070, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання за плату здійснити наступні дії: забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для позивача з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні і довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі ОСОБА_1 у програмі (п.1.1 договору).

Пунктом 2.1 вищезазначеного договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що оплата наданих послуг є договірною, виражається у процентному відношенні у розмірі 9,9% від вартості товару та/або цільової позики, та становить 14850грн.

Також, 6 серпня 2014 року між ТОВ «ЕкономКомфорт» та ОСОБА_1 було укладено договір №03070/14, відповідно до п.1.1 якого ТОВ «ЕкономКомфорт» за згодою позивача зобов'язався вчинити за плату та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку №1 до цього договору, в тому числі: а) сформувати групу учасників, забезпечити їх адміністрування; б) присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; в) організовувати та проводити розподіли свідоцтв; г) здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму у позику; д) надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

Пунктом 1.3 договору №03070/14 від 06.08.2014р. визначено, що ОСОБА_1 доручив ТОВ «ЕкономКомфорт» використовувати суми чистих платежів учасника для формування фонду групи та його розподілу, а також здійснювати оплату товару на користь учасників групи чи надавати відповідні суми у позику.

На виконання умов договору №03070 від 06.08.2014 року позивачем було сплачено 14850 грн., що підтверджується квитанцією №ПН532 від 06.08.2014р.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що діяльність ТОВ «ЕкономКомфорт» з адміністрування фінансових коштів є фінансовою послугою, яка регулюється Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що зазначена у договорі №03070/14 послуга не має ознаки фінансової послуги та, що на товариство не поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено пункт 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), 9 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у группах») (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, та передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Згідно з пунктом 1.2 частини першої Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Як вбачається зі змісту договору №03070/14 від 06.08.2014р. та Умов програми «ЕкономКомфорт» (додаток №2 до договору), послуга, яку за умовами даного договору передбачено надати ОСОБА_1 за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (п.11-1 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), оскільки послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури.

Пунктом 4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Тому, правильним є висновок суду першої інстанції в тій частині, що для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору №03070/14, необхідно отримати ліцензію.

За повідомленням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг станом на 22.04.2015 року відносно ТОВ «Економкомфорт» інформація до Державного реєстру фінансових установ не вносилась, ліцензії для надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах товариство не отримувало.

Частиною 1 статті 227 ЦК України передбачено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір №03070/14 від 06.08.2014 року є недійсним, оскільки вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії).

Відповідно до ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідач, пропонуючи позивачу надання фінансової послуги, укладає групу договорів, при тому, що позивач, як споживач послуги, має право, і без укладення договору №03070 від 06.08.2014р. на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням того, що відповідач не повідомив ОСОБА_1 про відсутність у ТОВ «ЕкономКомфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «Економкомфорт» (дбайливе оформлення якого є предметом оспорюваного договору №02373), отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. За таких умов така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (п.4, 5 ч. 2 ст.19 та другий абзац ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до положень ч.1, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Частиною 1 ст.216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору №03070 від 06.08.2014 року у зв'язку із здійсненням ТОВ «ЕкономКомфорт» нечесної підприємницької практики та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 14850грн., сплачених позивачем на виконання недійсного правочину.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча:/підпис/ Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова