Справа №592/9889/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 22-ц/788/515/15 Суддя-доповідач - Рибалка В. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Гагіна М. В. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Третя Сумська державна нотаріальна контора

про визнання договорів дарування жилого будинку та земельної ділянки недійсними,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 строк позовної давності звернення до суду з позовною заявою про визнання договорів дарування жилого будинку та земельної ділянки недійсними.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, загальною площею 0,0539 га. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Єременком В.М., 17 грудня 2010 року зареєстровано в реєстрі за № 2 - 1250.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними, господарчими та побутовими будівлями, розташований за адресою в м. Суми по вул. Одеська, буд. № 14 від 17 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Єременком В.М., зареєстровано в реєстрі № 2 - 1248.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 грудня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договори дарування земельної ділянки та житлового будинку, розташованих в АДРЕСА_1, посвідчені державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори, зареєстровані в реєстрі № 2 - 1250, 2 - 1248. Вказаний житловий будинок з надвірними, господарчими та побутовими будівлями належали ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Сумською державною нотаріальною конторою 08 квітня 1986 року за № 2 - 815 та свідоцтва про право власності, виданого Другою Сумською державною нотаріальною конторою 08 квітня 1986 року за № 2 - 812, зареєстрований в КП «Сумське міське БТІ» в книзі № 128 за № 13534, реєстраційний номер 32270012. Земельна ділянка, площею 0, 0539 га., розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, належало ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії СМ № 167528, виданого на підставі рішення виконкому сумської міської ради від 15 липня 1993 року № 474.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином з`ясував та перевірив доводи та заперечення сторін, дав належну оцінку зібраним у справі доказам та обґрунтував висновки викладені в рішенні.

Суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що позивачкою не було надано будь - яких доказів, які б підтверджували факт обману при укладенні вказаних договорів висновків суду не спростовують. При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи оскаржувані правочини ОСОБА_4 вважала, що відповідач бере на себе зобов'язання здійснювати догляд за нею, забезпечувати її побут, піклуватися про її здоров'я. Протилежного відповідачем не було доказано в судовому засіданні.

Ствердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_4 тривалий час була знайома з батьками відповідача, їх родини підтримували дружні стосунки та позивачка була ініціатором укладення вказаних договорів дарування не дає підстав вважати, що підписуючи оспорювані правочини вона не вважала, що це є договори довічного утримання. Крім того, з пояснень свідків в суді першої інстанції вбачається, що відповідач останній рік не з'являвся за місцем проживання ОСОБА_4, не доглядав за нею та не піклувався про її стан здоров'я.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи похилий вік та стан здоров'я позивачки у суду не виникає сумніву щодо вчинення оскаржуваних правочинів під впливом помилки, укладання саме договорів дарування не бажала.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка була ознайомлена з текстом оскаржуваних договорів дарування, права та обов'язки нотаріусом їй були роз'яснені, за весь час не звернулась до нотаріуса для роз'яснення вказаних договорів не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо питання застосування у даній справі строків позовної давності колегія суддів вважає, що початок його перебігу визначити не можливо, оскільки позивачка жодним чином не була обмежена у володінні та користуванні спірним майном, а отже і не вважала своє право порушеним.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено, з додержанням вимог матеріального та процесуального права

У зв'язку з цим апеляційну скаргу на рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: