РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2015

Хмельницький міськрайонний суд

в складі : головуючого судді - Салоїд Н.М.,

при секретареві - Лоб І.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до

Хмельницької міської поліклініки №4

про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що вона відповідно до наказу за №51-2 від 29.03.1989 року була переведена на посаду завідувача клініко-діагностичною лабораторією Хмельницької міської поліклініки №4.

Наказом за №45 від 19 серпня 2014 року її звільнено із займаної посади на підставі п.2 статті 40 КЗпП України.

Вважає таке звільнення з посади завідувача клініко-діагностичною лабораторією незаконним та безпідставним.

Підставою її звільнення як слідує із наказу про її звільнення стала виявлена невідповідність виконуваній роботі за станом здоров»я (п.2 ст. 40 КЗпП України).

Позивач зауважує, що дійсно стан її здоров»я внаслідок загальних захворювань дещо погіршився та працездатність знизилася, згідно довідки до акту огляду МСЕК від 15.11.2012 року серії 10 ААБ №564248 їй протипоказана тільки фізична праця, однак протипоказань щодо роботи за посадою завідувача клініко-діагностичною лабораторією не зазначено.

Згідно медичної довідки про проходження періодичного медичного огляду від 21.02.2014 року та довідки ЛКК Хмельницької міської поліклініки №4 від 18.08.2014 року за №2946 її визнано непридатною для роботи за професією «лікар-лаборант», однак звільнено з посади завідувача клініко-діагностичною лабораторією.

Переведення на будь-яку іншу роботу їй запропоновано не було, та звільнення відбулось з порушенням процедури ст. 43 КЗпП України без попереднього погодження з профспілковим комітетом закладу.

Таким чином вона вважає виданий наказ про звільнення незаконним, тому просила визнати виданий наказ про її звільнення незаконним, поновити її на посаді завідувача клініко-діагностичною лабораторією поліклініки №4, стягнути заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.08.2014 року в сумі 197,89 грн. за кожен день вимушеного прогулу. Просить також стягнути і моральну шкоду, яку вона оцінює у 5000 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просять їх задоволити. Суду пояснили, що позивач звільнена безпідставно, і має бути поновлена на посаді завідувача клініко-діагностичною лабораторією, позаяк звільнена без достатніх на те підстав з посади завідувача клініко-діагностичною лабораторією, оскільки вона не працювала на посаді лікаря-лаборанта, що підтверджується копією трудової книжки.

Звертає увагу суду на наказ за №51 від 29.03.1989 року де має місце суміщення професій завідувача лабораторії та лікаря-лаборанта, оскільки у 1989 році було дві посади завідувач клініко-діагностичною лабораторією та лікар-лаборант. Тому ОСОБА_3 звільнена з посади завідувача клініко-діагностичної лабораторії незаконно, позаяк за медичними показниками могла виконувати цю роботу (завідувача). Крім того відповідач не довів, що ОСОБА_3 виконувала одночасно обов»язки завідувача та лікаря-лаборанта.

Наказ за № 45 про звільнення позивача є незаконним, позаяк є штучним об»єднанням двох професій завідувача КДЛ та лікаря-лаборанта, вони є окремими професіями згідно КВЕД.

Представник відповідача заявлених вимог ОСОБА_3 не визнав та суду пояснив, що позивач обіймала посаду завідувача клініко-діагностичної лабораторії та посаду лікаря-лаборанта з 29.03.1989 року, котра була однією посадою, позаяк посада завідувача клініко-діагностичною лабораторією не була суто адміністративною посадою і мала виконувати функції лікаря-лаборанта, що підтверджується штатними розкладами та посадовими інструкціями, погодженими із самою позивачкою. Це не було суміщенням професій, а однією посадою згідно посадової інструкції та штатних розписів.

ОСОБА_3 не була членом профспілки, що підтверджується її заявою поданою до адміністрації поліклініки №4, тому і погодження на її звільнення комітет профспілки відповідно надавати не міг.

Тому наказом за №45 від 19 серпня 2014 року ОСОБА_3 було правомірно звільнено з посади завідувача лабораторії та лікаря-лаборанта з підстав за пунктом 2 статті 40 КЗпП України у зв»язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров»я і неможливістю переведення на іншу роботу за відсутністю вакантних посад відповідно до її кваліфікації та стану здоров»я.

Згідно посадових обов»язків до функціональних обов»язків позивача входило і проведення загально-клінічних, імунологічних, цитологічних досліджень та надання висновків по них, вона виконувала ці обов»язки впродовж усієї трудової діяльності, що й підтвердив свідок ОСОБА_4., допитаний судом за клопотанням позивача.

Позивач тривалий час працює на посаді завідуючої КДЛ, лікаря-лаборанта, виконувала обов»язки по проведенню досліджень, отримувала за це доплату до заробітної плати, додаткові дні до відпустки, підтверджує те, що вона знала, що це одна посада та виконувала функцію як завідувача лабораторії та лікаря-лаборанта з 1989 року.

Заслухавши доводи позивача та її представника, заперечення представників відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов є необґрунтованим, і задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Судом достовірно установлено, що згідно наказу за №61 (параграф 4) від 20.08.1986 року позивач ОСОБА_3 працювала на посаді лікаря-лаборанта Хмельницької міської поліклініки №4.

Наказом за №51-2 від 29.03.1984 року (так у трудовій книжці) її переведено на посаду завідувача клініко-діагностичною лабораторією згідно належної позивачеві трудової книжки.

З наказу за №51 (параграф 4) від того ж 29.03.1989 року (оригіналу наказу) наданого відповідачем слідує, що у зв»язку із виробничою необхідністю тимчасово до комплектування штату лабораторії їй дозволено виконання обов»язків завідуючої лабораторією лікарю-лаборанту ОСОБА_3 з 01.04.1989 року з виплатою різниці у заробітку.

За наказом за №45 від 19 серпня 2014 року ОСОБА_3 звільнено з посади завідувача клініко-діагностичною лабораторією, лікаря-лаборанта за пунктом 2 статті 40 КЗпП України у зв»язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров»я і неможливістю переведення на іншу роботу за відсутності вакантної посади відповідно до її кваліфікації та стану здоров»я.

Таке рішення роботодавцем було прийнято на підставі довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №564248 згідно якого позивачеві встановлену другу групу інвалідності довічно та медичної довідки лікарсько-консультативної комісії від 21.02.2014 року про проходження медичного огляду працівника за якою ОСОБА_3 непридатна для роботи за професією лікар-лаборант згідно наказу №246 додатку 6 та пункту 8.

Представник відповідача мотивує таке звільнення тим, що у функціональні обов»язки ОСОБА_3 згідно пункту 2.12 посадової інструкції входило як виконання функцій завідувача клініко-діагностичною лабораторією, так і лікаря-лаборанта з проведення загально-клінічних, імунологічних, цитологічних досліджень та надання висновків по них та одночасно вона виконувала обов»язки завідувача клініко-діагностичною лабораторією.

При цьому завідувач лабораторією повинна була виконувати роботу лікаря-лаборанта в повному обсязі за наявності в штаті лабораторії до 6 посад лікарів-лаборантів, а в обсязі 50% - за наявності в штаті лабораторій більше 6 лікарів лаборантів та лаборантів відповідно до наказу МОЗ № 33 від 23.02.2000 року.

В даному випадку штатна чисельність клініко-діагностичної лабораторії Хмельницької міської поліклініки № 4 налічувала 2 лікаря-лаборанта, з урахуванням завідувача ОСОБА_3, котра не була звільнена від виконання роботи лікаря-лаборанта згідно наказу МОЗ №33 від 23.02.2000 року «про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров»я.

Представник позивача аргументує свої доводи тим, що позивач звільнена всупереч вимог закону, оскільки вона працювала на посаді завідувача клініко-діагностичної лабораторії, і ніяким чином не виконувала функції лікаря-лаборанта. Із представленого наказу №51-2 від 29.03.1989 року видно, що позивач суміщувала професії завідувача лабораторії та лікаря-лаборанта, і її звільнення з посади завідувача та лікаря-лаборанта проведено невірно, позаяк згідно медичної довідки слідує, що вона за станом здоров«я не може виконувати лише роботу лікаря-лаборанта, а щодо виконання роботи на посаді завідувача лабораторії ніяких медичних показників у виконання цієї роботи не встановлено.

Однак, як встановлено судом на ОСОБА_3 одночасно покладенні обов»язки завідувача лабораторії виконання певних організаційно-розпорядчих функцій та лікаря-лаборанта, це була одна посада, яка передбачена штатним розписом.

Такі функції вона виконувала з часу їх покладення на неї, тому посилання представника позивача, що відповідач не надав штатних розписів з 1989 року не можуть бути прийнятними, а вказівка у довідці про заробітну плату позивача та посадової інструкції 2006 року про те, що ОСОБА_3 лише завідувач клініко-діагностичної лабораторії не свідчать про виконання нею лише організаційно-розпорядчих функцій, позаяк окремої посади завідувача у поліклініці не введено, що достовірно підтверджено письмовими доказами.

Згідно вимог пункту 2 ст.40 КЗпП України типовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров»я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Позивач та її представник вважають зазначений наказ незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивач звільнена з посади завідувача клініко-діагностичної лабораторії внаслідок стану здоров»я за відсутності висновку лікарської комісії про це та звільнено з посади лікаря-лаборанта на якій вона не працювала згідно записів у трудовій книжці.

Однак таке звільнення ОСОБА_3 суд вважає правильним, оскільки позивач працювала на посаді лікаря-лаборанта та завідувача клініко-діагностичної лабораторії Хмельницької поліклініки №4 з 01.04.1989 року. Наказом головного лікаря поліклініки № 4 за №51 від 29 березня 1989 року на лікаря-лаборанта ОСОБА_3 тимчасово до комплектування штатами було покладено на позивача виконання організаційно-розпорядчих функцій завідуючою лабораторії.

В даному випадку відсутнє і суміщення професій, оскільки такі посади суміщуватись не можуть, а виконувались в межах однієї посади, де в обов»язки лікаря-лаборанта входило і виконання організаційно-розпорядчих функцій.

Такі обставини підтверджені і показами свідка ОСОБА_5 вбачається, що позивач ОСОБА_3 працювала завідувачем клініко-діагностичної лабораторії та разом із тим, виконувала функції лікаря-лаборанта та проводила різного роду дослідження.

Такий висновок підтверджується і наказом № 33 МОЗ України від 23.02.2000 року «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров»я при організації в складі клініко-діагностичних лабораторій бактеріологічних, біохімічних, імунологічних, цитологічних, серологічних відділів посади лікарів-лаборантів, фельдшерів-лаборантів та молодших медичних сестер вводяться в їх штати в залежності від обсягу роботи та норм навантаження понад посади медичного персоналу клініко-діагностичних лабораторій. При цьому замість однієї посади лікаря-лаборанта може вводитись посада завідувача, який повинен виконувати роботу лікаря-лаборанта в повному обсязі за наявності в штаті лабораторій до 6 посад лікарів-лаборантів, в обсязі 50% - за наявності в штаті лабораторій більше 6 лікарів-лаборантів та лаборантів.

Як вбачається із додатку №2 до наказу № 71-1 від 15 жовтня 2010 року «Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці в поліклініці» кількість працюючих у лабораторії значиться завідувач клініко-діагностичною лабораторією, лікар-лаборант одна штатна одиниця, лікар-лаборант одна штатна одиниця, що повністю відповідає штатним розкладам Хмельницької поліклініки впродовж з 2010 по 2014 роки. Як вбачається із них кожний завідувач відділенням (бактеріологічної лабораторії, рентгенологічним відділенням та інших) виконували функції лікаря-бактеріолога, лікаря рентгенолога, що узгоджується із позицією представника відповідача про те, що завідувачі цих відділень не були звільненими від виконання обов»язів лікаря. Такі обставини відповідають і наказу МОЗ України за № 33 від 23.02.2000 року.

Згідно довідки Хмельницької поліклініки №4 за № 65 від 22.09.2014 року на момент її звільнення в штатному розкладі відсутні вакантні посади відповідної кваліфікації та стану здоров»я, на які вона могла бути переведена.

Посилання представника позивача на те, що позивача звільнено без попередньої згоди профспілкового комітету судом до уваги не береться, позаяк ОСОБА_3 із членів профспілки вибула за поданою нею заявою 25.11.2008 року, і таке розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації відповідає вимогами пункту 5 частини 1 статті 43-1 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються витягом із протоколу № 12 засідання профкому Хмельницької міської поліклініки № 4 від 24.12.2008 року.

Відповідно до довідки Хмельницької міської поліклініки №4 ОСОБА_3 востаннє проходила курси підвищення кваліфікації в травні 2004 року, атестована 10.06.2004 року по 09.06.2009 року та 25.06.2009 року по 24.06.2014 року.

Суд не приймає до уваги та оцінює критично посилання представника позивача на те, що у деяких документах (довідці про заробітну плату позивача, посадової інструкції 2006 року) назва її посади іменується лише як завідувач лабораторії.

Сукупність зібраних доказів підтверджує факт виконання роботи позивачем ОСОБА_3 на одній посаді завідувача лабораторії та лікаря-лаборанта. Підтвердженням цих обставин є функціональні обов»язки позивача де завідуючий лабораторією безпосередньо виконує обсяг лабораторних досліджень загально-клінічні, гематологічні, імунологічні, цитологічні та надавати висновки по них.

Не заслуговує на увагу, і думка представника позивача про навмисну відмітку про код найменування професій позивача лише за кодом лікаря-лаборанта, однак на думку суду це підтверджує факт, що завідувач лабораторії не була окремою адміністративною посадою.

За станом здоров»я цих обов»язків ОСОБА_3 виконувати не може в силу їх шкідливості та стану здоров»я, що не заперечується і самим представником позивача, а його міркування стосовно спроможності виконання обов»язків позивачем на посаді лише завідувача клініко-діагностичної лабораторії не заслуговують на увагу, позаяк такої посади у Хмельницькій міській поліклініці № 4 немає, як немає таких звільнених від виконання обов»язків і в інших відділеннях поліклініки.

У відповідності до пункту 21 Пленуму ВС України №9 від 06.11.1992 року «про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках, коли згідно із законодавством виконання певної роботи допускається після надання в установленому порядку спеціального права, позбавлення цього права може бути підставою для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з додержанням правил частини 2 ст. 40 КЗпП України.

З наведених підстав позов задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10,60,212,215 ЦПК України, статей 23 ч.2 , 232 КЗпП України , суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з часу його проголошення до Апеляційного Суду Хмельницької області.

Суддя: