Справа № 266/390/15-ц
Провадження № 2/266/345/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11.03.2015 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Дзюба М.В.,

при секретарі - Рослік Т.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 17 жовтня 2013 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 укладений договір, відповідно до умов якого позивач передав 10 тисяч доларів США, що еквівалентно 82 000 гривень, як завдаток на підтвердження наміру протягом наступних 10 місяців придбати будинок АДРЕСА_1 В подальшому, у зв'язку із підвищенням курсу долара, обвалом цін на ринку нерухомості та нестабільної ситуації в регіоні, він відмовився від наміру придбати будинок та після спливу 10 місячного строку звернувся до відповідача з вимогою повернути гроші, однак останній категорично ухиляється від повернення грошових коштів. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ на час звернення з позовом до суду 160 000 гривень.

В суді позивач підтримав позовні вимоги тапросив позов задовольнити. В обґрунтування посилався на те, що 17 жовтня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір завдатку, за яким він передав відповідачеві грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США. В подальшому купівля будинку для нього стала недоцільною, а тому він звернувся до відповідача з вимогою повернення грошових коштів. Ніякого договору позики грошей він з відповідачем не укладав. Просив суд стягнути на його користь 10000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на час звернення з позовом до суду 160 000 гривень. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення, у зв"язку із неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, підтримала плзовні вимоги та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги думку позивача, суд здійснив заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 224-225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку, як способу виконання зобов'язання, може мати місце лише в разі наявності самого зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону та свідчив про укладання саме цього виду цивільно-правового договору, між сторонами у справі укладений не був, пояснення позивача про те, що сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, за відсутності належних та допустимих доказів на підствердження цього, суд вважає неспроможними та оцінює критично..

Як слід з дослідженого судом договору від 17 жовтня 2013 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір позики, за яким позивач (позикодавець) передав відповідачеві (позичальнику) грошові кошти у розмірі 82 000 гривень, що еквівалентно 10000 доларів США, строком на 10 місяців. (а.с.5)

Пунктом 2.1 зазначеного договору позики від 17.10.2013 року встановлено, що при отриманні позики позичальник складає та підписує розписку (додаток №1), в якій зазначається сума отриманої позики та термін її повернення. Дана розписка є невід"ємною частиною договору. Також сторонами у п.4 встановлено строк дії договору - з дня отримання позики позичальником та оформленняя розписки, та діє до дня виконання зобов"язань за договором.

В судовому засіданні встановлено, що розписка на підтвердження отримання грошових коштів на виконання умов договору позики від 17.10.2013 року не складалась

Також суд звертає увагу на те, що рукописний текст у договорі позики від 17.10.2013 року заповнений кульковими ручками з різними кольорами барвника - відомості про позичальника, зазначення грошової суми (82000 гривень) та підпис від імені ОСОБА_3 - барвником чорного кольору, а дані позикодавця, розмір грошової суми (10 000 доларів США) тапідпис від імені ОСОБА_1 - барвником синього кольору. В нижній частині цього договору є рукописний текст, виконаний кульковою ручкою взагалі з іншим барвником. Зазначене, на думку суду, свідчить про неоднакове у часі заповнення бланку цього договору різними особами.

При цьому як пояснив позивач в судовому засіданні, саме договір позики він з відповідачем не укладав, а лише заповнив наявний в нього порожній бланк договору, не вниаючи в його зміст.

На думку позивача та його представника письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору завдатку, але й факту передачі грошової суми на виконання обговорених зобов'язань щодо купівлі-продажу будинку.

Однак таке ствердження суд вважає неспроможним та таким, що не відповідає вимогам закону.

Допитана судом за клопотанням позивача свідок ОСОБА_4 пояснила, що в жовтні 2013 року її позивач ОСОБА_1 запросив бути свідком передачі грошових коштів, оскільки вона знаходилась неподалік вул..Варганова в м. Маріуполі, де саме і відбувалась передача грошей. Гроші передавались в автомобілі відповідача, з яким вона особисто не знайома. В її присутності ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 10 000 доларів США. Вона вважала, що ці грошові кошти передавалсь як завдаток зза договором купівлі-продажу будинку, оскільки зі слів ОСОБА_1 вона раніше дізналась про те, що той має намір придбати будинок у відповідача. Під час розмови до передачі грошей вона присутньою не була, бачила лише момент передачі грошових коштів.

Пояснення свідка суд оцінює критично та як належний та допустимий доказ отримання відповідачем від позивача грошових коштів прийняти не може з огляду на положення ст. ч.2 ст.59 ЦПК України.

Таким чином, аналізуючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 укладався попередній договів або договір купівлі-продажу будинку у встановленому законом порядку, та він передав відповідачеві грошову суму як завдаток, суду не надано, а тому підстав для задоволення позову у суду не має.

На підставі викуладеного, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 546,570 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовити.

На рішення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Дзюба М. В.