Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/596/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Сенюта В.О.
Доповідач - Кабанченко О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ЕРДЕ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ЕРДЕ Банк» про визнання договору недійсним в частині.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року частково задоволено позов ПАТ «ЕРДЕ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ЕРДЕ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 254 540 грн. 72 коп., з яких: заборгованість по кредиту - 111 575 грн. 84 коп., заборгованість по процентам - 23 566 грн. 30 коп., штрафні санкції згідно п. 4.3 кредитного договору - 111 575 грн. 84 коп., штрафні санкції згідно п. 4.4. - 7 822 грн. 74 коп., а також судовий збір у розмірі 2 545 грн. 41 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «ЕРДЕ Банк» про визнання договору недійсним в частині відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову, задовольнити зустрічні позовні вимоги. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не взято до уваги те, що позивач не звертався з письмовою вимогою до відповідача щодо погашення кредиту, сплату процентів та неустойки. Суд не надав правової оцінки недобросовісним діям позивача, що завдали значної шкоди відповідачу, а саме тим обставинам, що позивач, встановивши факт недостатності нерухомого майна відповідача, на яке звернуто стягнення, для погашення заборгованості за кредитним договором, протягом майже року не повідомляв про це відповідача, чим умисно сприяв збільшенню боргу відповідача. Така недобросовісна умисна поведінка позивача стала підставою для збільшення заборгованості відповідача. Також вказує на те, що судом не було застосовано ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та не дано належної оцінки доводам позивача за зустрічним позовом.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 08 листопада 2010 року між ПАТ «ЕРДЕ Банк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №59 КЛ, відповідно до умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальними лімітом у сумі 906 000 грн. на споживчі потреби з терміном остаточного повернення до 07 листопада 2011 року із сплатою 20 % річних за користування кредитом.

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п.3.3 цього договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 5% від суми кредитних коштів, зазначеної в п. 1.1 цього договору.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що за не своєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів згідно до умов цього договору позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 20% від суми неповерненого кредиту та /або несплачених процентів, строк сплати яких настав.

07 листопада 2011 року сторонами була укладена додаткова угода № 01 до кредитного договору №59-КЛ від 08 листопада 2010 року, відповідно до якої сторони домовились, що цільове використання кредиту - споживчі потреби (удосконалення нерухомості), а термін остаточного повернення кредиту 06 листопада 2012 року включно.

ПАТ «ЕРДЕ Банк» свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів за договором виконало, що не заперечувалось відповідачем.

02 грудня 2010 року між ПАТ «ЕРДЕ Банк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, за яким іпотекодавець ОСОБА_2 з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору .№59 КЛ від 08 листопада 2010 року, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах визначених цим договором нерухоме майно: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 та однокімнатну квартиру АДРЕСА_2.

07 листопада 2011 року сторонами був укладений договір про внесення змін до іпотечного договору від 02 грудня 2010 року, відповідно до якого внесені зімни щодо терміну користування кредитними коштами.

Майно, яке було предметом іпотеки, реалізовано, а отримані від реалізації кошти спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором, проте коштів від реалізації предмету іпотеки було недостатньо, у зв'язку із чим заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 08 липня 2014 року становить 686 564 грн. 88 коп., з яких: заборгованість по кредиту 111 575 грн. 84 коп.; заборгованість по процентам 23 566 грн. З0 коп., штрафні санкції згідно п. 4.3. 543 600 грн.; штрафні санкції згідно п. 4.4 7 822 грн. 74 коп.

У липні 2014 року позивач ПАТ «ЕРДЕ Банк» звернувся до суду, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором.

Відповідач позов не визнав, звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним в частині. Свої вимоги мотивував тим, що п. 4. З кредитного договору суперечить положенням ч. З ст. 549 ЦК України та є несправедливим, оскільки порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін за договором, завдає шкоду споживачеві. У разі задоволення первісного позову просив зменшити розмір неустойки, який значно перевищує розмір заборгованості по кредиту.

Представник позивача за первісним позовом проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив застосувати позовну давність.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Судова колегія погоджується з цим висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при вирішенні зустрічних позовних вимог не було враховано, що п. 4.3 кредитного договору суперечить положенням ст. ст. 549, 509 ЦК України, судова колегія відхиляє, зважаючи на те, що ст. 549 ЦК України не містить заборони встановлювати у договорі штрафні санкції, які нараховуються в процентах від всієї суми зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості, суд виходив з того, що відповідачем не виконані належним чином зобов'язання за кредитним договором по погашенню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами, чим порушене право позивача, яке підлягає судовому захисту.

З висновком суду про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості по кредиту в сумі 111 575 грн. 84 коп., заборгованості по процентам - 23 566 грн. 30 коп. судова колегія погоджується, оскільки цей висновок ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Також судом стягнуто з відповідача на користь позивача штрафні санкції згідно п. 4.3 кредитного договору - 111 575 грн. 84 коп. (з урахуванням положень ст. 551 ч. 3 ЦК України), штрафні санкції згідно п. 4.4. договору - 7 822 грн. 74 коп..

При цьому судом не враховано, що п. 4.3 кредитного договору встановлена відповідальність позичальника у вигляді штрафу у розмірі 5% від суми кредитних коштів за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п.3.3 цього договору.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача встановлено, що штраф за п. 4.3 позивач просив стягнути з відповідача за порушення строків погашення кредиту та сплати процентів, інших порушень п. 3.3 договору відповідачем допущено не було.

Пунктом 4.4 договору встановлена відповідальність позичальника у вигляді штрафу у розмірі 20% від суми неповерненого кредиту та /або несплачених процентів за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів.

Таким чином, рішення суду за одне й те саме порушення - несвоєчасне погашення кредиту та сплату процентів відповідач двічі притягнутий до відповідальності, що суперечить ст. 61 Конституції України.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій згідно п. 4.3 кредитного договору підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих позовних вимог. У зв'язку з наведеним рішення суду в частині розміру суми заборгованості та розміру судового збору підлягає зміні - сума заборгованості підлягає зменшенню до 142 964,88 грн., судового збору - до 1 429,68 грн. При цьому судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню в доход держави, а не на користь позивача, який був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

З доводами апеляційної скарги про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач у відповідності до умов договору не направляв відповідачеві письмової вимоги про необхідність погашення кредиту, відсотків, неустойки, судова колегія не погоджується, оскільки терміни сплати процентів та погашення кредиту були визначені умовами кредитного договору, і ці терміни були порушені відповідачем, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Не є підставою для звільнення від відповідальності відповідача та обставина, що позивач, за твердженням відповідача, не повідомив останнього про те, що отриманих від реалізації предмету іпотеки грошових коштів було недостатньо для погашення кредиту, оскільки і відповідач, як сторона договору, також не звертався до позивача за інформацією щодо оцінки предмету іпотеки, наявності заборгованості після реалізації предмету іпотеки.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту, по процентам за користування кредитом, штрафних санкцій за п. 4.4. договору та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року в частині стягнення штрафних санкції згідно п. 4.3 кредитного договору в розмірі 111 575 грн. 84 коп.. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ЕРДЕ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкції згідно п. 4.3 кредитного договору відмовити.

Змінити рішення суду в частині розміру загальної суми заборгованості, що підлягає стягненню ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ЕРДЕ Банк», зменшивши розмір цієї суми до 142 964,88 грн..

Розмір судового збору зменшити до 1 429,68 грн., стягнувши його з ОСОБА_2 в доход держави.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: