УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в розмірі 19 069,29 грн, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, укладеного між сторонами 26 грудня 2005 року. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 19 069,29 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4 452,70 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 13 232,34 грн, штрафу (фіксована часина) в розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) в сумі 884,25 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26 грудня 2005 року у розмірі 19 069,29 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4 452,70 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 13 232,34 грн, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 884,25 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 26 грудня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір у вигляді заяви, відповідно до умов якого останньому було видано кредитну картку НОМЕР_1 з терміном дії картки 36 місяців із встановленим кредитним лімітом в розмірі 5 тис. грн зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 3% місячних з розрахунку 360 днів на рік. Згідно змісту вказаної заяви ОСОБА_4 ознайомився і погодився з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку.

Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 03 листопада 2013 року утворилась заборгованість в сумі 19069,29 грн , яка становить за тілом кредиту - 4 452,70 грн, 13 232,34 грн заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, 500 грн штраф (фіксована частина), 884,25 грн штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку про те, що відповідачем неналежним чином виконувались умови кредитного договору, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість по сплаті основної заборгованості, процентів за користування кредитом та неустойки у вигляді штрафів за порушення строків оплати.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд зауважив, що строк позовної давності не сплинув, оскільки відповідачем у серпні 2012 року було внесено останній платіж, що свідчить про переривання такого строку.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пункт 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Зазначена вище позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 лютого 2015 року №6-239цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язкової для всіх судів України.

Таким чином, доводи касаційної скарги відповідача з приводу пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом у відповідності до п. 7 абз. 2 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу, оскільки заяви відповідача про застосування наслідків пропуску такого строку на стадії розгляду судом першої інстанції матеріали справи не містять.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2014 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук