Справа № 169/205/15-ц
Провадження № 2/169/72/15
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 року смт. Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Турак О.В.

при секретарі Луцик Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів.

Позовна заява обґрунтована тим, що згідно рішення ОСОБА_3 Волинського міського суду Волинської області від 05 травня 2010 року він сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 08 квітня 2010 року і до досягнення ними повноліття. Позивач стверджує, що на даний час їхній син ОСОБА_4 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з бабусею та перебуває на його, позивача, утриманні. Крім того, після визначення рішенням суду такого розміру аліментів змінився його сімейний стан, а саме: 20 липня 2010 року він уклав шлюб з ОСОБА_3, та в нього 21 листопада 2014 року народилась дочка ОСОБА_6 Посилаючись на вказані обставини, позивач просить звільнити його від сплати аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо визначення розміру аліментів покладалась на розсуд суду, ствердила, що неповнолітня дочка ОСОБА_5 проживає з нею та перебуває на її утриманні, а з приводу сина ОСОБА_4, якому виповнилось 16 років, сторони мають різні погляди на його виховання, він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з бабусею та дідусем, та перебуває на утриманні батька.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності інші докази, які є в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходив з наступного.

Відповідно до свідоцтв про народження (а. с. 34, 35) сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_7 Волинського міського суду Волинської області від 05 травня 2010 року постановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 08 квітня 2010 року і до досягнення ними повноліття (а. с. 8).

20 липня 2010 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_3 і у них народилася донька ОСОБА_6 (а. с. 37).

Позивач разом зі своєю новою сім'єю проживають у м. Володимир -Волинському без реєстрації, про що ствердили сторони в судовому засіданні.

За даними паспорта позивача і довідки від 23 січня 2015 року №37 Дулібівської сільської ради Турійського району зареєстрованим місцем його постійного проживання являється с. Туричани Турійського району Волинської області. За цією ж адресою зареєстровані відповідач і неповнолітні діти сторін (а.с.6,7,18).

Позивач має постійне місце роботи, працює водієм у ТзОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» та отримує заробітну плату (а.с.38-39).

Відповідач в судовому засіданні зазначала, що вона фактично проживає у м. Володимир Волинському, з нею постійно проживає неповнолітня дочка ОСОБА_5, а з приводу сина ОСОБА_4, якому виповнилось 16 років, сторони мають різні погляди на його виховання, він з січня цього року проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з бабусею та дідусем, та перебуває на утриманні батька.

Вказані обставини в судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_4, ОСОБА_8

Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З аналізу наведених норм закону слідує, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з одним із батьків.

Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Судом встановлено, що з січня 2015 року син ОСОБА_4 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 з бабусею, та перебуває на утриманні батька. Дані обставини визнані сторонами.

За такого відпали обставини, які були підставою для стягнення за рішенням суду від 05 травня 2010 року аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи вищевикладене, те, що в даний час змінилися обставини, які впливають на право ОСОБА_9 отримувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, оскільки він з нею не проживає та на її утриманні не перебуває, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Між тим, обґрунтування позовних вимог тим, що у кожного із сторін знаходиться на утриманні по дитині, та те, що витрати на неповнолітнього сина значно більші ніж на малолітню дочку, не може бути підставою для звільнення позивача від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, а тому позивач повинен виконувати свої обов'язки щодо утримання цієї дитини.

Разом з тим, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Тому, на думку суду, в даному випадку є підстави для застосування до спірних правовідносин ст.192 СК України, на яку і посилається позивач у позовній заяві, хоч і просить звільнити його повністю від обовязку сплачувати аліменти на дітей, щодо зменшення раніше визначеного розміру стягнення на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 з урахуванням зміни сімейного становища платника аліментів - укладення шлюбу з іншою жінкою і народження у 2014 році дочки ОСОБА_6

Вказані обставини у відповідності зі ст.192 СК України дають підстави для зменшення раніше визначеного розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 до 1/5 частки всіх видів заробітку позивача.

Таке вирішення спору не є порушенням припису ст.11 ЦПК України, оскільки не являється виходом за межі позовних вимог, адже між сторонами виник спір з приводу аліментів, які позивач сплачує за рішенням суду на утримання дітей.

Таким чином, суд дійшов висновку, що передбачені законодавством підстави для звільнення позивача повністю від обовязку сплачувати аліменти на утримання дітей відсутні, проте з урахуванням обставин справи, зокрема, зміни місця проживання сина ОСОБА_4 та перебування його на утриманні батька, зміни сімейного становища позивача, його слід звільнити від сплати аліментів на утримання сина, а розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання дочки слід зменшити до 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243.60 грн. витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 197, 209, 213, 214, 215, 218, ч.4 ст. 223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів, стягуваних за рішенням ОСОБА_8 Волинського міського суду Волинської області від 05 травня 2010 року на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зменшити розмір стягуваних за рішенням ОСОБА_8 Волинського міського суду Волинської області від 05 травня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до 1/5 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Стягувати з ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/5 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дочкою повноліття.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243.60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий