Справа №487/5800/14-ц 11.02.2015 11.02.2015 11.02.2015
Провадження №22-ц/784/419/15 Головуючий суду 1-й інстанції - Корнешова Т.В.
Категорія 50 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Довжук Т.С., Колосовського С.Ю.

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_5

та

ОСОБА_6

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва

від 18 грудня 2014 року, ухвалене

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

10 червня 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, який в подальшому уточнювала, про стягнення на її користь аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття.

Свої вимоги вона обґрунтувала наступним.

У неї та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_7, який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Між тим, він потребує утримання і з боку батька, який за станом здоров'я та матеріальним становищем, може його надавати.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила стягнути аліменти на її користь на утримання сина у вищезазначеному розмірі, зазначаючи, що відповідач має фінансову можливість сплачувати такий розмір аліментів, оскільки є підприємцем.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказував, що він має матеріальну можливість сплачувати аліменти в сумі 361 грн.50 коп. щомісячно, оскільки його середній заробіток за 2014 рік складає 1300 грн. на місяць.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. З ОСОБА_6 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1500 грн. щомісяця з подальшою індексацією, починаючи з 10 червня 2014 року до досягнення ним повноліття та на користь держави судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі ? частки від його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погодилась із судовим рішенням і ОСОБА_5, яка в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

На даний час він проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні (а.с.17, 49).

Відповідач надає на утримання сина щомісячно 350 грн. (а.с.19-21).

Із свідоцтва про державну реєстрацію та довідок, виданих ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, випливає, що відповідач з 08 липня 2003 р. є фізичною особою-підприємцем. Його дохід за 2012 рік складав 95 000 грн., за 2013 рік - 130 000 грн. та за 2014 рік - 16 000 грн.

Йому на праві власності належать: автомобіль НОМЕР_1, 2008 року випуску, квартира АДРЕСА_1 товариства ветеранів війни і праці «Южанка - 2» у смт.Затока м.Білгород-Дністровського Одеської області (а.с.39, 58-60).

Матеріали справи свідчать та відповідач не оспорює, що садовий будинок НОМЕР_2 використовується як міні-готель (а.с.65-70).

Відповідно до ст.ст.180-182, 184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Зазначена ж стаття визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Її зміст передбачає, що визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі здійснюється за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст.191 СК України).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про необхідність стягнення з відповідача аліментів саме у твердій грошовій сумі є правильним, оскільки матеріали справи свідчать, що він має нерегулярний, мінливий дохід.

Розмір аліментів, визначений судом, відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам.

Посилання позивачки на те, що відповідач може надавати більше утримання сину, ніж визначене судом, оскільки він є підприємцем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вона зазначеного не довела.

Твердження відповідача про неможливість сплати визначеної судом суми не відповідає обставинам справи, враховуючи здійснення ним підприємницької діяльності та наявність у нього у власності рухомого та нерухомого майна.

За такого, рішення районного суду зміні або скасуванню не підлягає оскільки є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді