АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5416/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Гребенюк В.В.
Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року в справі за позовом комунального підприємства «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про виселення із самовільно зайнятого житлового приміщення та за

зустрічним позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Житло - сервіс», Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Подільського РВ ГУ ДМС у м. Києві, треті особи: Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, комунальне комерційне унітарне підприємство «Фінансова компанія «Житло - інвест» про визнання права власності на квартиру та усунення перешкод в користуванні квартирою та

за позовом департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до відповідачів про визнання права власності на квартиру та усунення перешкод в користуванні квартирою.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року - позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що суд проігнорував, що він двічі подавав заяву про перенесення слухання справи з поважних причин.

Крім того, якщо б він приймав участь у справі, яка була призначена на 29.01.2015 року без свого представника, то його право на правову допомогу, передбачене ст. 12 ЦПК України, було б порушено.

Зазначив, що суд позбавив його можливості знову звернутися з позовом, оскільки справа розглядається з 2012 року, а тому вже пройшли всі строки позовної давності для звернення до суду, передбачені ст. 257 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд виходив з того, що позивач у судові засідання, призначені на 18.12.2014 року та 29.01.2015 року не з'явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи у його відсутність не направив.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Як убачається з матеріалів справи, позивач був повідомлений про судові засідання, призначені на 18.12.2014 року та 29.01.2015 року, що підтверджується розпискою представника (т.4 а.с.68) та клопотанням (т.4 а.с.93), дані обставини скаржником не спростовані та не заперечуються.

Відповідно до ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Системний аналіз п.3 частини першої ст. 207 ЦПК України та положень ст. 169 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання : перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи n. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосудця та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Твердження апелянта про те, що у його представника була поважна причина його відсутності у судовому засіданні через виїзд за кордон є безпідставними, оскільки для суду не має значення причина повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції її постановлено з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав до її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218,312-315,317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді