Справа № 524/9594/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Середа А.В.

з участю секретаря - Стрижак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення боржників, -

ВСТАНОВИВ :

ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення вказаних осіб, як боржників по кредитному договору.

В позові зазначали, що 22 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та АКБ "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого є АТ "ОТП Банк", укладений договір іпотеки № РСБ-ОАМ/1196/2005, згідно п. 3.1., 3.2. якого в іпотеку банку передано житлову квартиру АДРЕСА_1.

Вказували, що іпотека забезпечила виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором №МІ-0АМ/1228/2005 від 22.11.2005року.

Зазначали, що за систематичне невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань банком було прийняте рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку з чим приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Прокопом О.Е. було здійснено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру, що належить на праві власності громадянину ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказували, що після отримання виконавчого напису нотаріуса, його було негайно пред'явлено до Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ до виконання.

Зазначали, що 12.11.2010 року проблемний борг був відступлений ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

Вказували, що 23.03.2012 року Автозаводським районним судом м. Кременчука було винесено ухвалу, якою було замінено стягувача у виконавчому проваджені з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса на ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

Зазначали, що станом на 15.10.2014 року виконавчий напис нотаріуса перебуває на примусовому виконанні у Автозаводському ВДВС Кременчуцького МУЮ, майно на яке необхідно звернути стягнення не реалізовано, основною перепоною для проведення примусової реалізації майна є наявність зареєстрованих мешканців в іпотечній квартирі.

Вказували, що згідно довідки № 259 виданої 29.04.2014р. ТОВ "Житлорембудсервіс" в іпотечній квартирі зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 (власник), та малолітній ОСОБА_2.

Просили суд ухвалити рішення, яким, виселити та зняти з реєстраційного обліку з спірної житлової квартири ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2. Судові витрати покласти на відповідачів.

Представник позивача ОСОБА_4, в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав. Просив суд задовольнити їх в повному обсязі

Представник відповідача ОСОБА_5 проти позову заперечувала. Свої заперечення мотивувала тим, що в спірній квартирі проживає малолітній ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2. у якого іншого житла не має. Крім того позивач не звертався до органу опіки та піклування про надання згоди на виселення малолітньої дитини. Просила суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України), розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позивачами вимог та в межах поданих доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить що в позові товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення боржників необхідно відмовити за наступних обставин.

Судом достовірно встановлено, що 22 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та АКБ "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого є АТ "ОТП Банк", укладений договір іпотеки № РСБ-ОАМ/1196/2005, згідно п. 3.1., 3.2. якого в іпотеку банку передано житлову квартиру АДРЕСА_1.

Встановлено, що іпотека забезпечила виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором №МІ-0АМ/1228/2005 від 22.11.2005року.

Встановлено, що за систематичне невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань банком було прийняте рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку з чим приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Прокопом О.Е. було здійснено виконавчий напис за реєстровим N9 3894 про звернення стягнення на квартиру, що належить на праві власності громадянину ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Встановлено, що після отримання виконавчого напису нотаріуса, його було негайно пред'явлено до Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ до виконання.

Встановлено, що 12.11.2010 року проблемний борг був відступлений ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

Встановлено, що 23.03.2012 року Автозаводським районним судом м. Кременчука було винесено ухвалу, якою було замінено стягувача у виконавчому проваджені з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса на ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

Встановлено, що станом на 15.10.2014 року виконавчий напис нотаріуса перебуває на примусовому виконанні у Автозаводському ВДВС Кременчуцького МУЮ, майно на яке необхідно звернути стягнення не реалізовано, основною перепоною для проведення примусової реалізації майна є наявність зареєстрованих мешканців в іпотечній квартирі.

Встановлено, що згідно довідки № 259 виданої 29.04.2014 року ТОВ "Житлорембудсервіс" в іпотечній квартирі зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 (власник), та малолітній ОСОБА_2.

Встановлено, що в спірній квартирі проживає малолітній ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2. у якого іншого житла не має.

Встановлено, що позивач не звертався до органу опіки та піклування про надання згоди на виселення малолітньої дитини.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27.09.1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї.

За ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до Преамбули Закону України "Про охорону дитинства" цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

За статтею 1 Закону України "Про охорону дитинства" охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Згідно статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

У відповідності до статті 6 Сімейного Кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст. 5 Сімейного Кодексу України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. За статтею 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч. 2 ст. 176 Сімейного Кодексу України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом.

Згідно ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що за позов товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення боржників є передчасним та необґрунтованим, а тому до задоволення не підлягає.

Інших доказів, що підтверджують доводи відповідача, щодо безпідставності вимог позивача про виселення боржників, суду не надано і суд їх не встановив.

Судові витрати судом розподілені у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 14,57-59,88,208,209,212-215,218 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст.ст. 2, 3 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, Законом України "Про охорону дитинства", Законом України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ст.ст. 3,5,6,176,180 Сімейного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення боржників - відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлено 30.01.2015 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення суду було постановлено без участі особи, яка його оскаржує апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 223 ЦПК України.

Суддя: