Справа № 308/3244/15-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2015 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - Бенца К.К.

при секретарі - Вайда Я.П.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Румянцев Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородської міської поліклініки , Ужгородської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу №61-о від 11 березня 2015 року Ужгородської міської поліклініки в частині включення та відрядження в Ужгородський ОМВК у складі об`єднаної медичної комісії з 11 березня 2015 року ОСОБА_1 лікаря-ортопеда-травматолога, внесення змін в розпорядження міського голови №96 від 10 березня 2015 року та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Ужгородської міської поліклініки, Ужгородської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу №61-о від 11 березня 2015 року Ужгородської міської поліклініки в частині включення та відрядження в Ужгородський ОМВК у складі об`єднаної медичної комісії з 11 березня 2015 року ОСОБА_1 лікаря-ортопеда-травматолога, внесення змін в розпорядження міського голови №96 від 10 березня 2015 року та стягнення моральної шкоди. Посилаючись на те, що 11 березня 2015 року головним лікарем Ужгородської міської поліклініки Качановою В.В. було видано наказ № 61-о на виконання розпорядження міського голови № 96 від 10 березня 2015 року «Про медичну комісію чергового призову на строкову військову служба у квітні-травні 2015 року». Позивач вказує, що відповідно до п. 1.1. даного наказу його, лікаря- ортопеда-травматолога, - без погодження з ним включено в склад вищезазначеної об`єднаної медичної комісії. На думку позивача даний наказ щодо введення в склад медичної комісії чергового призову на строкову військову службу лікаря-травматолога та відрядження його в склад даної комісії, видано з порушенням норм чинного законодавства і в цій частині він підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а розпорядження міського голови в частині введення в склад комісії в якості лікаря-хірурга ОСОБА_1 зміні. Вказує на те, що включення до складу комісії лікаря-ортопеда-травматолога Положенням про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України не передбачено, і у відповідності до вимог Положення розпорядженням міського голови міста Ужгорода № 96 від 10 березня 2015 року, в склад комісії введено лікаря-хірурга, а не лікаря-травматолога, але помилково зазначено, що ОСОБА_1 є лікарем-хірургом, проте згідно наказу по особовому складу № 1-о від 02 січня 2007 року трудовий договір із ОСОБА_1 укладено як з лікарем- ортопедом-травматологом. Зазначає, що у відповідності до вимог ст. 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Позивач вказує на те, що працювати в складі медичної комісії в якості хірурга, проводити огляд призовників та давати відповідні висновки як спеціаліст- хірург він не має права, у нього відсутні відповідні навики і знання необхідні для виконання обов`язків лікаря хірурга, а в свою чергу адміністрація Ужгородської міської поліклініки не має права вимагати від нього виконання роботи іншого фахівця. Позивач вважає, що адміністрацією Ужгородської міської поліклініки грубо порушено його трудові права, оскільки його включено в комісію, тобто переведено на іншу роботу (відряджено) на період більше двох місяців без його згоди, що суперечить нормам ст.33 КзпП України, оскільки тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою.

Крім того позивач зазначає, що діями відповідача Ужгородської міської поліклініки йому завдана моральна шкода, оскільки у зв`язку з виданням незаконного наказу відбулось порушення його трудових прав, він зазнав та продовжує зазнавати значної моральної шкоди, яка виражається в емоційних та душевних хвилюваннях і стражданнях, що призвело до хвороби та необхідності стаціонарного лікування, змушений витрачати час для захисту своїх інтересів в суді, а тому просить суд стягнути з відповідача Ужгородської міської поліклініки на його користь завдану йому моральну шкоду в сумі 10 000 гривень.

З посиланням на викладене, на положення ст.ст. 31,33,231,237-1 КзпП України просить суд, визнати незаконним та скасувати наказ № 61-о від 11 березня 2015 року Ужгородської міської поліклініки в частині включення та відрядження в Ужгородський ОМВК у складу об`єднаної медичної комісії з 11 березня 2015 року ОСОБА_1 - лікаря-ортопеда-травматолога; внести зміни у розпорядження міського голови міста Ужгорода № 96 від 10 березня 2015 року, а саме: замінити прізвище лікаря-хірурга, що зазначений як « ОСОБА_1 » на прізвище лікаря відповідної кваліфікації; стягнути з Ужгородської міської поліклініки на користь ОСОБА_1 моральну шкоду спричинену порушенням його трудових прав та умов трудового договору в сумі 10000,00 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові, зокрема пояснив, що згідно наказу він прийнятий на роботу лікарем-ортопедом-травматологом. Згідно посадової інструкції він не має право працювати лікарем-хірургом, робити висновки як спеціаліст хірург. Вказує на те, що його перевели на іншу роботу без його згоди. Крім того зазначив, що лікар ОСОБА_2 принижувала його честь і гідність, зокрема у присутності його пацієнтів . Він був відсторонений від своєї професійної роботи. Просив звернути увагу на лист військового комісара адресований міському голові м. Ужгород, в якому військовий комісар просив вирішити питання заміни члена призовної медичної комісії м. Ужгород лікаря травматолога ОСОБА_1 на спеціаліста відповідного фаху. Наголосив на тому, що в поліклініці працюють три хірурги. Зазначив, що діями Ужгородської міської поліклініки грубо порушено його трудові права, у зв`язку з виданням незаконного наказу відбулось порушення його трудових прав, він зазнав та продовжує зазнавати значної моральної шкоди, яка виражається в емоційних та душевних хвилюваннях і стражданнях, що призвело до хвороби та необхідності стаціонарного лікування, змушений витрачати час для захисту своїх інтересів в суді. Просив суд взяти до уваги, що він згідно наказу він прийнятий на роботу лікарем-ортопедом-травматологом, а не лікарем-хірургом.

Представник відповідача Ужгородської міської поліклініки Румянцев Є.І. в судовому засіданні позов не визнав, письмових заперечень до суду не надав. Вказав, що Ужгородська міська поліклініка не є належним відповідачем. Ужгородська міська рада видала розпорядження про те, що лікар ОСОБА_1 входить у склад об`єднаної медичної комісії у якості лікаря-хірурга, на виконання розпорядження міського голови № 96 від 10 березня 2015 року «Про медичну комісію чергового призову на строкову військову служба у квітні-травні 2015 року» Ужгородською міською поліклінікою було видано наказ № 61-о від 11 березня 2015 року згідно якого відряджено в Ужгородський ОМВК у складі об`єднаної медичної комісії з 11 березня 2015 року , зокрема ОСОБА_1 лікаря травматолога. Вважає, що найменування посади лікар хірург охоплює в себе і найменування лікар - ортопед-травматолог , на підтвердження чого надав суду наказ від 05.10.2005 року № 308/519 Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення. Зауважив, що Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України на яке посилається позивач втратили чинність. Представник відповідача зазначив, що Ужгородська міська поліклініка є єридичною особою, засновником якої є Ужгородська міська рада. Вказує на те, що відділ охорони здоров`я Ужгородської міської ради надали міському голові перелік прізвищ і посад лікарів, які мали бути включені в склад медичної комісії, а відтак жодних порушень прав позивача з боку Ужгородської міської поліклініки не було. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача Ужгородської міської ради в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, письмових заперечень на адресу суду не надіслали.

Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, наказом № 1-о від 02 січня 2007 року Ужгородської міської поліклініки у зв`язку з реорганізацією Ужгородської ЦМКЛ, в склад міської поліклініки введений ОСОБА_1 як лікар-ортопед-травматолог.

Згідно посадової інструкції лікаря-ортопеда-травматолога , затвердженої головним лікарем УМП 02.01.2014 року та з якою ознайомлений ОСОБА_1 , останній виконує функції лікаря ортопеда-травматолога.

Згідно п. 1.1 посадової інструкції лікаря-ортопеда-травматолога , метою діяльності є, зокрема, діагностика, лікування та реабілітація травмованих та ортопедичних хворих; проведення аналізу захворюваності населення, яке проживає на території обслуговування закладу на ортопедичні хвороби та травматизму, тощо.

Згідно п. 2.2 посадової інструкції лікаря-ортопеда-травматолога останній зобов`язаний забезпечувати раннє виявлення, кваліфіковане та своєчасне обстеження та лікування хворих ортопедо - травматологічного профілю.

Розпорядженням міського голови м. Ужгород №96 від 10 березня 2015 року Про медичну комісію чергового призову на строкову військову службу у квітні - травні 2015 року затверджено склад медичної комісії чергового призову на строкову військову службу у квітні-травні 2015 року, в склад якої війшов хірург - ОСОБА_1 .
На виконання розпорядження міського голови №96 від 10 березня 2015 року, головним лікарем Ужгородської міської поліклініки видано наказ №61-о від 11 березня 2015 року , згідно якого наказано відрядити медичних працівників УМП для роботи вУжгородському ОМВК у складі об`єднаної медичної комісії з 11.03.2015 року, зокрема ОСОБА_1 - лікаря-травматолога .
Згідно розпорядження міського голови від 26.05.2015 року за №205 внесено зміни до розпорядження міського голови 03.03.2015 року за №84, а саме у п.1 розпорядження слід читати «у квітні червні» та доповнено графік проведення призовних комісій на період призову.

Як встановлено судом, персональний склад медичної комісії Ужгородського міського військового комісаріату формується на основі пропозицій головного лікаря лікувально-профілактичного закладу. Для роботи в якості хірурга в комісії чергового призову на строкову військову службу у квітні травні 2015 року головним лікарем міської поліклініки ОСОБА_2 були запропоновані кандидатура ОСОБА_1 ( основний склад комісії), що стверджується листом начальника відділу охорони здоров`я Ужгородської міської ради від 16.07.2015 року № О 59/29-20.

Доводи представника відповідача про те, що посада лікар - травматолог-ортопед є однією з найменувань осади лікаря-хірурга, на підтвердження чого надав суду наказ від 05.10.2005 року № 308/519, суд не приймає до уваги з тих підстав , що наказ стосується впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення з визначенням схеми тарифних розрядів посад лікарів. Крім того доводи представника відповідача повністю спростовуються даними наказу про прийняття на роботу та даними посадової інструкції лікаря-ортопеда-травматолога , затвердженої головним лікарем УМП 02.01.2014 року та з якою ознайомлений ОСОБА_1 .

Що стосується доводів представника відповідача про те, що відсутній предмет судового розгляду оскільки оскаржуваний позивачем наказ Ужгородської міської поліклініки №61-о від 11 березня 2015 року втратив свою чинність згідно наказу № 86-о від 30.06.2015 року, на думку суду не заслуговують на увагу оскільки такий втратив чинність з підстав закінчення роботи медичної комісії Ужгородського ОМВК, а не з тих підстав що зазначені позивачем.

Судом встановлено, що військовий комісар звертався з листом від 16.04.2015 року № 2660 на адресу міського голови м. Ужгород в якому просив у зв`язку з службовою необхідністю вирішити питання заміни члена призовної медичної комісії м. Ужгород лікаря травматолога ОСОБА_1 на спеціаліста відповідного фаху, оскільки згідно вимог Наказу Міністра оборони України № 402 2008 року в скдад комісії призначається лікар хірург.

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).

Згідно п. 1.2, Розділу 1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення), військово-лікарська експертиза - це визначення ступеня придатності до військової служби.

Відповідно до п. 2.1 Розділу І Положення, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Пунктом 2.6.1 Розділу І Положення встановлено, що до позаштатних постійно діючик ВЛК належать, у тому числі, ВЛК військових комісаріатів.

Пунктом 2.6.2 Розділу І Положення встановлено, що позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) призначаються у складі голови, заступника голови (може призначатись один з членів комісії), членів комісії (у гарнізонних, госпітальних ВЛК не менше ніж три лікарі, в інших ВЛК і ЛЛК -терапевта, хірурга, невропатолога, окуліста, стоматолога, оториноларинголога, психіатра) і секретаря з середньою медичною освітою.

Пунктом 2.6.3 Розділу І Положення встановлено, що до складу ВЛК (ЛЛК), що створюється у військовому комісаріаті, ТЦК, лікарі і секретар комісії залучаються з місцевих лікувально-профілактичних закладів рішенням голови районної державної адміністрації (виконавчого органу міської ради) за погодженням з головою відповідної штатної ВЛК регіону.

Пунктом 3.2 розділу ІІ Положення №402 визначено, що кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей.

За таких обставин, зважаючи на положення чинного законодавства , суд приходить до висновку, що наказ головного лікаря Ужгородської міської поліклініки №61-о від 11 березня 2015 року , в частині відрядження для роботи вУжгородському ОМВК у складі об`єднаної медичної комісії з 11.03.2015 року, ОСОБА_1 - лікаря-травматолога є незаконним та таким, що порушує трудові права позивача, оскільки діючим законодавством не передбачено залучення до складу ВЛК військових комісаріатів лікаря-травматолога.
Як вбачається із змісту розпорядження міського голови м. Ужгород №96 від 10 березня 2015 року Про медичну комісію чергового призову на строкову військову службу у квітні - травні 2015 року , яким затверджено склад медичної комісії, з визначенням лікарів спеціалістів, зокрема хірурга у відповідності до діючого законодавства . Проте, у даному розпорядженні невірно зазначено , що ОСОБА_1 є хірургом.
За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність внесення змін в розпорядження міського голови №96 від 10 березня 2015 року виключивши з нього прізвище ОСОБА_1 .

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача Ужгородської міської поліклініки на користь позивача 10 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Слід зазначити, те що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 2371 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи: характер порушення прав позивача, тяжкість і істотність вимушених змін у житті після прийняття незаконного наказу про відрядження позивача ОСОБА_1 - лікаря-травматолога для роботи вУжгородському ОМВК у складі об`єднаної медичної комісії з 11.03.2015 року та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав та виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, а саме у розмірі 1500 гривень.

З огляду на викладені положення чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав викладених вище.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2371 КЗпП України , ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 294 ЦПК України, Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, затвердженим Міністром оборони України від 14.08.2008 №402, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ужгородської міської поліклініки , Ужгородської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу №61-о від 11 березня 2015 року Ужгородської міської поліклініки в частині включення та відрядження в Ужгородський ОМВК у складі об`єднаної медичної комісії з 11 березня 2015 року ОСОБА_1 лікаря-ортопеда-травматолога, внесення змін в розпорядження міського голови №96 від 10 березня 2015 року та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ №61-о від 11 березня 2015 року Ужгородської міської поліклініки в частині включення та відрядження в Ужгородський ОМВК у складі об`єднаної медичної комісії з 11 березня 2015 року ОСОБА_1 лікаря-ортопеда-травматолога.

Внести зміни в розпорядження міського голови №96 від 10 березня 2015 року виключивши з нього прізвище ОСОБА_1 .

Стягнути з Ужгородської міської поліклініки на користь ОСОБА_1 моральну шкоду спричинену порушенням його трудових прав в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду К.К. Бенца