Ухвала

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Київське лісове господарство» до Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради, визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки й витребування земельної ділянки, за касаційною скаргою заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Київське лісове господарство» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП Київське лісове господарство») звернувся до суду до Тарасівської сільської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним, протиправним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки у державну власність.

Зазначав, що рішенням XVI сесії V скликання Тарасівської сільської ради від 27 червня 2008 року ОСОБА_3 надано дозвіл на складення проекту відведення земельної ділянки розміром 0,13 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства по вулиці Зоряній в селі Тарасівка.

Рішенням XXI сесії V скликання Тарасівської сільської ради від 20 лютого 2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства по вулиці Зоряній в селі Тарасівка.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 17 грудня 2009 року отримала державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку.

02 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу належної ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим № НОМЕР_2.

Відповідно до інформації Тарасівської сільської ради від 04 грудня 2012 року до Тарасівської сільської ради ОСОБА_2 з клопотанням про зміну цільового призначення земельної ділянки з особистого селянського господарства на будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд не звертався. Дозволу на проект відведення земельної ділянки на зміну цільового призначення Тарасівською сільською радою не надавалось. Заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на будівництво житлового будинку до сільської ради також не надходило.

Крім того, вказував, що згідно з інформацією ДП «Київське лісове господарство» від 05 грудня 2012 року № 02-913, № 02-909 земельна ділянка ОСОБА_2 згідно наданих викопіювань, відноситься до земель лісового фонду, а саме до кварталу 48 виділ 2 Васильківського лісництва, тобто виходячи з цієї інформації, ДП «Київське лісове господарство» не надавало дозволу на вилучення даної земельної ділянки з лісового фонду, зміни цільового призначення земель не проводилось.

Посилаючись на те, що зазначені рішення Тарасівської сільської ради від 27 червня 2008 року та 20 лютого 2009 року про надання дозволу на складення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 в межах Тарасівської сільської ради площею 0,13 га, виданий на його підстави державний акт на право власності на земельну ділянку, договір купівлі-продажу земельної ділянки суперечать вимогам чинного законодавства, просив позов задовольнити та визнати недійсними державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки й витребувати її з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ДП «Київське лісове господарство».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року касаційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Київське лісове господарство» відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року залишено без змін.

Постановою Судової палати у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року вказану ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано, справу передано на новий касаційний розгляд.

У касаційній скарзі заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство» просить оскаржувані рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі рішення судів не відповідають.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не надано правовстановлюючих документів на земельну ділянку, доказів належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду. А планшети та викопіювання матеріалів лісовпорядкування відповідно до Інструкції і пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України не можуть вважатися належним чином оформленими планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, що підтверджують право постійного користування земельною ділянкою ДП «Київське лісове господарство» чи належність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що рішенням Тарасівської сільської ради XVI сесії V скликання від 27 червня 2008 року надано дозвіл ОСОБА_3 на складення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0,13 га по вулиці Зоряній в селі Тарасівка та погоджено цей проект згідно рішення ХХI сесії V скликання Тарасівської сільської ради від 20 лютого 2009 року.

На підставі зазначеного рішення 17 грудня 2009 року ОСОБА_3 отримала державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку.

02 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу належної ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим № НОМЕР_2, відповідно до якого ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку площею 0,13 га, що розташована по вулиці Зоряній в селі Тарасівка.

Основним Законом України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття14 Конституції України)

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі лісогосподарського призначення, і віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ст. 81 ЗК України 2001 року громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності.

Положеннями ч. 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За правилами ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільсько-господарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положенням ст. 118 ЗК України.

Так, ч. 1 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про землеустрій», яка була чинною на час виникнення правовідносин, у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 123 ЗК України встановлено, що розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч. ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України).

Так, в ст. 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Виходячи з ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 48 ЛК України у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об'єкта лісовпорядкування.

Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов'язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

За чинним ЛК України лісовпорядкування є однією з функцій державного регулювання лісових відносин у системі державного лісового кадастру, а відповідно до статті 52 ЛК України матеріали лісовпорядкування є основою для ведення державного лісового кадастру.

Порядок ведення лісовпорядкування повинен визначатися в єдиній системі ведення державного лісового кадастру в поєднанні із системою ведення державного земельного кадастру.

Згідно з нормами статей 181-184, 202-204 ЗК України, законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій», дані державного земельного кадастру це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Інформацію щодо цільового призначення земельної ділянки й користувача можливо встановити, витребувавши відповідні відомості з Державного лісового кадастру та з Державного земельного кадастру.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа відділу Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області від 19 червня 2013 року спірна земельна ділянка розташована на землях, які відповідно до планово-картографічних матеріалів обліковуються як землекористування ДП «Київське лісове господарство».

У проекті організації та розвитку лісового господарства виробничої частини державного лісогосподарського об'єднання «Київліс» міститься таксаційний опис, поквартальні суми площ та загальних запасів насаджень Васильківського лісництва, у тому числі квартал № 48.

Копії планшетів № 2 лісовпорядкування від 1993 року та 2003 року, на яких зазначено схеми лісогосподарських земель Васильківського лісництва, зокрема квартал № 48, складено без прив'язування до місцевості.

Крім того, у висновку управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області від 19 лютого 2009 року міститься експлікація земель за формою № 6-зем (га), відповідно до якої ОСОБА_4 передається земельна ділянка з сільськогосподарських угідь, рілля.

Також в матеріалах справи знаходяться викопіювання з Генерального плану села Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області земельної ділянки, що передається ОСОБА_4, і викопіювання з формування Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, з яких неможливо зробити однозначний висновок про місцезнаходження спірної земельної ділянки та чи надання цієї ділянки порушує інтереси ДП «Київське лісове господарство».

Проте суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, не встановили усіх дійсних обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема належним чином не визначилися із статусом та цільовим призначенням спірної земельної ділянки, її місцезнаходженням, не з`ясували чи не порушує інтереси ДП «Київське лісове господарство» надання зазначеної земельної ділянки ОСОБА_4 та дійшли передчасного висновку про законність виданого акту на земельну ділянку, необґрунтованість інших позовних вимог.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо їх законності й обґрунтованості, вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Київське лісове господарство» задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко