АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/1888/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1201/15Головуючий у 1-й інстанції Івко В. М. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Абрамова П.С.,

При секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, з участю третьої особи: Новосанжарська державна нотаріальна контора, про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини та надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А :

05 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив суд визнати недійсною відмову від прийняття спадщини згідно заяви від 24 квітня 2013 року щодо майна померлої матері ОСОБА_4, та надати йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після неї.

Позовні вимоги вмотивовував тим, що відмова була зроблена ним під впливом обману з боку іншого законного спадкоємця - його рідного брата ОСОБА_2.

.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано недійсною відмову ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від прийняття спадщини відповідно до його заяви від 24 квітня 2013 року щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_4.

Визначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк три місяці, для подання ним заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_4.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

З рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2, подав на нього апеляційну скаргу, у якій просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалено внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд необґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсною відмови від прийняття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вказує на те, що між сторонами, братами та спадкоємцями після ОСОБА_4, малася домовленість, згідно якої все майно після померлої матері мав успадкувати саме ОСОБА_2. Також вказував, що якби ОСОБА_3 мав намір оформити на своє ім'я приватизовану земельну ділянку сільськогосподарського призначення, то мав би таку можливість, оскільки спадкоємці мали змогу укласти угоду про розподіл спадкового майна в нотаріальній конторі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що скарги підлягають до задоволення частково, за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно виходив з наступних обставин.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4. Після її смерті спадкоємцями першої черги спадкування за законом майна померлої являються її сини - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, сторони у справі.

Також матеріалами справи підтверджується, що в межах визначеного законом строку 24 квітня 2013 року сторони звернулися для оформлення своїх спадкових прав у нотаріальному порядку до Старосанжарівської сільської ради Новосанжарського району, за місцем відкриття спадщини.

Цього ж дня в приміщенні сільської ради сторонами були підписані відповідні заяви - відповідачем ОСОБА_2 про прийняття спадщини, а позивачем ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини на користь рідного брата.

Задовольняючи позовні вимоги орендодавців, місцевий суд виходив з того, що сторони, з метою економії коштів на додаткове переоформлення майна у майбутньому, домовилися про те, що один із спадкоємців, а саме: ОСОБА_2, оформить усе спадкове майно на свої ім'я, при цьому витрати на оформлення земельної ділянки позивач йому компенсує, а потім відповідач передасть ( відчужить) своєму братові право власності на земельну ділянку.

Також суд взяв до уваги той факт, що домовленість між сторонами підтвердила у судовому засіданні секретар Старосанжарівської сільської ради свідок ОСОБА_5

Проте з таким висновком колегія суддів не може погодитися за наступних обставин.

Згідно ст.ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджується, що волевиявлення ОСОБА_3 щодо написання заяви про відмову у прийнятті спадщини було вільним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст.ст.6,27 ЦК України).

Згідно ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч..1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Постановою Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 20 роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин. Щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших особі лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що заява про відмову від прийняття спадщини є одностороннім правочином.

На вказане місцевий суд не звернув уваги, не взяв до уваги роз'яснення Пленуму ВСУ, внаслідок чого необґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для застосування при врегулюванні спірних правовідносин норм ст. 230 ЦК України та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 березня 2015 року з ухваленням нового, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини та надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини та надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ П.С. Абрамов

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ В.І. Корнієнко