Номер провадження 2/754/1665/15
Справа №754/1121/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11.03.2015 Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіСаламон О.Б.
за участі секретаряСолодухіної Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «ПриватБанк»" звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 27 041,60 грн., з яких: 24 909,46 грн. - заборгованість за кредитом, 368,25 грн. - борг за процентами та 500 грн. і 1 263,89 грн. - штрафи, посилаючись на те, що відповідач уклав кредитний договір, внаслідок невиконання вимог якого виникла зазначена заборгованість.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. В судове засідання, призначене на 11 березня 2015 року, надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на пропущення строків позовної давності та на те, що ніяких договорів між сторонами не укладалось, а заява, наявна в матеріалах справи не відповідає вимогам щодо форми договору. В судове засідання, призначене на 11 березня 2015 року, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк."

Ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов.

В судовому засіданні встановлено, що 21 грудня 2006 року між Банком та відповідачем було укладено договір (кредитний ліміт на платіжну картку), згідно з яким останньому надано кредит зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою відповідача (а.с.8)

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві.

Зокрема, як вбачається з зазначеної заяви, в ній викладені всі істотні умови договору, а саме розмір кредитного ліміту (4 750 грн.), термін дії картки (09/08), розмір відсоткової ставки (2,5 % в місяць) та інше. (а.с.8 зв.) Разом з тим, посилання представника позивача щодо розміру кредитного ліміту в сумі 11 068,01 грн., суд вважає необґрунтованими та недоведеними.

У відповідності до п. 3.2 та 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і відповідач надав право Банку в будь-який момент змінити )зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Зокрема, жодних доказів зміни розміру кредитного ліміту, зазначеного в заяві в сумі 4 750 грн. на розмір кредитного ліміту в сумі 11 068,01 грн. та доказів повідомлення відповідача про проведення зазначеної зміни, стороною позивача не надано.

Згідно з п. 3.1 Умов передбачено, що банк видає клієнту картку, вид і строки якої визначені в Заяві і в Пам»ятці клієнта, підписанням якого банк і клієнт укладають договір про надання банківських послуг.

У Правилах користування платіжною карткою зазначено також про нарахування за встановленими Тарифами, а Пам»ятка є невід»ємною частиною договору у випадку видачі платіжної картки по кредитній схемі, при цьому в обов'язки банку входить нарахування процентів у відповідності до Правил та Тарифів.

Зокрема, стороною позивача не надано суду документів, на підставі яких укладався зазначений кредитний договір та видавався кредит, а саме встановлені Тарифи, розшифровка по кредитній заборгованості, документи, які надавалися для оформлення кредиту, докази отримання платіжної картки, повідомлення відповідачу про наявність заборгованості. Так, позивачем не надано суду доказів, отримання відповідачем кредитних коштів, їх використанні останнім.

Враховуючи зазначене, позивачем не доведено та необґрунтовано розмір заборгованості, зазначений в позовній заяві, не наведено правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

В матеріалах справи містяться Умови і правил надання банківських послуг, згідно з п.9.12 якого Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а в разі відсутності заяв про розірвання договору, пролонговується на той же строк.

Тобто, як вбачається з Умов, пролонгація більше ніж на рік не передбачена. Договір діє протягом 12 місяців.

Протягом дії укладеного 21.12.2006 р. кредитного договору жодна із сторін не заявляла про його припинення, а тому дія договору автоматично продовжена. Автоматична пролонгація дії договору на наступні періоди (понад 12 місяців) не передбачена, відтак строк кредитного договору сплив.

Пролонгація, про яку зазначено у п. 9.12 Умов ніби то на невизначений період, суперечить вимогам чинного законодавства, враховуючи те, що до даних правовідносин з відкриттям карткового рахунку за будь - яких обставин неможливо застосовувати строки позовної давності, оскільки як зазначено «договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а в разі відсутності заяв про розірвання договору, пролонговується на той же строк».

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач був ознайомлений саме з такими Умовами надання споживчого кредиту.

У відповідності до Правил користування платіжної картки строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти, яка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченню дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії) якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява про закриття картрахунку, а також при наявності грошових коштів та картрахунку для сплати послуг, виконання розрахункових операцій по картрахунку и при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Представником позивача не надано доказів виконання банком Правил, а саме видання відповідачу нової кредитної картки у зв'язку з продовженням строку дії картки.

Зокрема, така ж позиція викладена, в Постанові Верховного суду України від 12.11.2014 по справі №6-167 цс 14.

Зокрема, наданий розрахунок заборгованості (а.с.6-7) є незрозумілим та таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства України.

Відповідно до ст. ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Договір між сторонами не укладався.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії картки встановлений в заяві 09/08, доказів пролонгації дії картки у відповідності до Правил користування платіжною карткою, стороною позивача не надано, а з позовом до суду позивач звернувся 27.01.2015.

Згідно з ч.ч. 4-5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Стороною позивача не доведено обставин, які б перешкоджали своєчасно звернутися до суду з позовом, при цьому позивач не зазначає причини пропуску строку позовної давності, не просить визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк позовної давності.

У зв'язку з тим, що загальний строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого цивільного права та інтересу сплинув, доказів поважності його пропуску стороною позивача не надано, суд застосовує позовну давність та відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 260, 261, 262, 267 ЦК України, ст. ст. 10-11, 57-60, 88, 208-209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором , - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон