РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/284/15-ц
Провадження № 2/327/108/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.09.2015 року смт.Розівка
Розівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кущ Т.М.,
при секретарі судового засідання Перишкіній Г.В.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, третя особа без самостійних вимог - Розівський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі Розівський РС УДМС), -
23 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, в якому вказала, що останній з 1999 року зареєстрований у житловому будинку №10, розташованому по вул.Гагаріна в смт. Розівка Розівського району Запорізької області. Вказаний будинок належить позивачу на праві приватної власності, отриманим нею в порядку спадкування за законом, та не являється обєктом спільної сумісної власності подружжя. 07 липня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. ОСОБА_7 у добровільному порядку не бажає знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, більше одного року в будинку не проживає. ОСОБА_1, посилаючись на те, що реєстрація відповідача в будинку заважає їй розпоряджатися ним, чим порушує її права як власника майна, прохає суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача ОСОБА_7 таким, що втратив право користування житлом. Крім того, у заяві позивач просить стягнути з відповідача суму понесених нею судових витрат.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала, надавши судові відповідні пояснення.
Позицію позивача ОСОБА_1 підтримав її представник ОСОБА_2, надавши судові відповідні пояснення.
Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином (а.с.52-57), причини своєї неявки судові не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Представник третьої особи без самостійних вимог - Розівського РС УДМС про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.51), в судове засідання не зявився. У письмовій заяві представник третьої особи, не заперечуючи проти задоволення вимог позивача ОСОБА_1, прохав суд розглянути справу за його відсутності (а.с.58).
Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.224 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності відповідача та представника третьої особи.
Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що 21 липня 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Розівського району Запорізької області, актовий запис №18. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Долгополова» (а.с.15).
Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвано 07 липня 2015 року, актовий запис №05. Після розірвання шлюбу ОСОБА_8 відновлено дошлюбне прізвище «Крамаренко» (а.с.16).
Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку №10, розташованого по вул.Гагаріна в смт Розівка Розівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 серпня 2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.12,13-14).
Як встановлено в судовому засіданні, з 1999 року відповідач ОСОБА_7 зі згоди матері позивача - ОСОБА_9 вселився до вищевказаного житлового будинку, в якому був зареєстрований з 16 червня 1999 року та постійно проживав в ньому до середини 2013 року (а.с.5-11,17-18,20).
Таким чином, відповідач ОСОБА_7 набув прав та обовязків, передбачених ст.156 Житлового кодексу України (далі ЖК України).
ОСОБА_1, звернувшись до суду зі вказаними вище позовними вимогами, посилається на те, що ОСОБА_7 її колишній чоловік, у належному їй будинку тривалий час не проживає, а саме з середини 2013 року, а постійно проживає за іншою адресою у м.Оріхів Запорізької області, оскільки сімейне життя між сторонами не склалось. Відповідач добровільно виїхав з будинку позивача з особистими речами та речами, які вважав за необхідне забрати, з того часу будинком не цікавився, не несе зобов'язань по його утриманню та більше одного року без поважної причини не проживає в ньому (а.с.20).
Крім того, відповідач ОСОБА_7 перешкоджає позивачу ОСОБА_1 користуватися в повному обсязі належним їй будинком, оскільки він зареєстрований в ньому. Виходячи з матеріалів справи і враховуючи показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були допитані в судовому засіданні та показання яких не суперечать матеріалам справи, вбачається, що реєстрація відповідача обєктивно створює для ОСОБА_1 перешкоди при подальшому продажу будинку.
Відповідно до стст.316,317,319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.
За змістом ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно положень стст.64,156 ЖК України, ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як встановлено судом, з середини 2013 року ОСОБА_7 не користується та не проживає у належному ОСОБА_1 будинку, фактично проживає за іншою адресою, його реєстрація в належному позивачу будинку заважає їй розпоряджатися ним. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1, як власник будинку, чинить відповідачу перешкоди у проживанні у цьому житловому приміщенні.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_7 без поважних причин понад один рік був відсутній в будинку, який належить позивачу ОСОБА_1, а тому втратив право користування цим житлом. Будь-яких договірних правовідносин між сторонами, які б давали підстави для обмеження прав ОСОБА_1, як власника будинку, не існує.
Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач ОСОБА_7 заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав.
За такої сукупності обставин у справі суд прийшов до висновку про доведеність тих обставин, на які посилається позивач ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог до відповідача ОСОБА_7, тому позов підлягає задоволенню.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1І задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнью судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при предявленні позову до суду (а.с.1).
Керуючись стст.316,317,319,383,405 ЦК України, стст.64,71,72,150,156 ЖК України, стст.10,11,60,88,209,212-215,224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право користування житловим будинком №10, який розташований по вул. Гагаріна в смт Розівка Розівського району Запорізької області.
Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СА №251448 виданий Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області від 31 серпня 1996 року, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії СЮ №382108 виданий Розівським РС УДМС України в Запорізькій області від 22 липня 2015 року, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2) суму понесених судових витрат в розмірі 243 (двохсот сорока трьох) гривень 60 (шістдесяти) копійок.
Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив Розівським районним судом Запорізької області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Т.М. Кущ