Номер провадження: 22-ц/785/4286/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової падати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Плавич Н.Д. суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.

при секретарі Павлючук Ю.В.

у відкритому судовому засіданні за участю представника публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, по довіреності,

розглянула апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, по довіреності,

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.01.2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління ПАТ Ощадбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

позивач, ПАТ Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління ПАТОщадбанк звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом.

В обґрунтування позовних вимог Банк посилався на те, що між ВАТ Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління ПАТОщадбанк (на теперішній час, ПАТ Державний ощадний банк ) і ОСОБА_2 ( позичальник) 05.09.2007 року був укладений Договір про іпотечний кредит №1549, за умовами якого Банк передав позичальнику ОСОБА_2 кредит в розмірі 65000 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязалась щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 05.09.2027 року.

В якості забезпечення зобовязання за кредитним договором між Банком і ОСОБА_2 05.09.2007 року був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_2 ( іпотекодавець) передала в іпотеку ВАТ Ощадбанк квартиру №7а, будинку №68, по вул. Героїв Сталінграду м. Одесі.

У звязку з тим, що відповідач порушила умови зобовязання, що випливають з кредитного договору, у неї виникла заборгованість, яка за по уточненим позовним вимогам

Банку станом на 10.11.2014р. складає 154595,91 доларів США і 9532,85 грн., в тому числі:

тіло кредиту - 61748,00доларів США;

прострочені проценти за користування кредитом 021.10.2007-10.11.2014 45078,07 доларів США;

прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період 01.10.2007 -10.11.2014- 6880,00грн.;

пеня за прострочення основного боргу по кредиту 14498,20 доларів США;

пеня за прострочені проценти за користування кредитом 16599,03доларів США;

пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту 2652,85грн.;

сума інфляційний витрат від прострочених сум заборгованості за кредитом за період 01.04.2012-10.11.2014 11956,95 грн.;

3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом за період 01.04.2012-10.11.2014- 4715,66 доларів США.

З урахуванням зазначеного, позивач просив про задоволення позову, стягнення суми заборгованості, судових витрат(а.с.41-42).

Представник позивача по довіреності в суді 1 інстанції позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день і час судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надавала.

Заочним рішенням місцевого суду від 20.01.2015р. позовні вимоги Банку задоволені частково.

Суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит від 05.09.2007р. у загальному розмірі 137923, 30 доларів США і 9532,85грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку судові витрати 3654,00грн.(а.с.62-65).

В апеляційній скарзі представник Банку просить скасувати заочне рішення в частині відмови в позові Банку про стягнення 3% річних. Постановити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми 3% річних від прострочених сум заборгованості. В решті рішення місцевого суду просить залишити без змін.

В апеляційному суді представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач не зявився, про день і час розгляду справи сповіщений, що підтверджується зворотним повідомленням, яке приєднано до справи.

У відповідності з вимогами ст.. 305 ч.2 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, доводи скарги, колегія дійшла висновку апеляційну скаргу відхилити.

По матеріалам справи встановлено, що відповідно до договору про іпотечний кредит №1549 від 05.09.2007 р., який укладений між Банком в особі філії Одеського обласного управління ВАТ Ощадбанк та ОСОБА_2, позичальник ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 65000 доларів США, що складало 328250 грн., та зобовязалась щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних, комісійні винагороди та інші платежі, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 05.09.2027 р.

Відповідно до п. 5.2 договору за порушення взятих зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобовязується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, з а кожний день прострочення.

Відповідно змін до Статуту ВАТ Державний ощадний банк України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №502 від 06.04.2011 р. змінено назву Банку ВАТ Державний ощадний банк України на ПАТ Державний ощадний банк України.

По уточненим позовним вимогам встановлено, що відповідач порушила умови кредитного договору в частині щомісячної сплати відсотків за користування кредитом, а також повернення кредиту щомісячними платежами, в наслідок чого станом на 10.11.2014р. у неї виникла заборгованість у загальному розмірі 154595, 91доларів США та 9532, 85грн., що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 2246637, 70 грн.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частин позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, тому вимоги позивача в частині дострокового повернення кредитних коштів є правомірними.

Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Вищевказане узгоджується із положеннями п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30.03.2012 року, за якими у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

З урахуванням зазначеного, суд 1 інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми боргу ( кредитних коштів) в іноземній валюті є правомірними.

З вимогами Банку в частині стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом місцевий суд не погодився і дійшов висновку, що вимоги Банку в цій частині не відповідають вимогами закону і не підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закон повязує можливість стягнення кредитором з боржника трьох процентів річних від простроченої суми лише у випадку, коли інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором про іпотечний кредит №1549 від 05.09.2007 р., який укладений між сторонами ( кредитор - позичальник), передбачено розмір процентів за користування кредитом та розмір пені за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальником, тому суд дійшов висновку, що додаткове стягнення з відповідача трьох процентів річних від прострочених сум заборгованості за кредитом є безпідставними.

Верховний Суд України в Узагальненні судової практики Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин від 11.11.2011 року визначив, що при застосуванні ч. 2 ст. 625 ЦК, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, слід керуватися таким. Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що внаслідок знецінення лише грошова одиниця України (гривня) підлягає індексації, а іноземна валюта, яка була предметом позики, не підлягає. Індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні.

Позичальником ОСОБА_2 було прострочене грошове зобовязання у іноземній валюті, тому вимоги позивача про стягнення з неї суми інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом не ґрунтуються на вимогах закону, тому суд відмовив у задоволенні цих вимог..

З урахуванням зазначеного, суд 1 інстанції встановив, що встановлено, що загальний розмір заборгованості за договором про іпотечний кредит №1549 від 05.09.2007р., який підлягає стягненню з ОСОБА_2 користь Банку становить 137923, 30 доларів США, в тому числі та 9532, 85 грн., який складається з :

основного боргу по кредиту 61748,00доларів США;

процентів за користування кредитом 45078,07доларів США;

простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту 6880,00грн.;

пені за прострочений основний борг по кредиту 14498,20доларів США;

пені за прострочені проценти за користування кредитом 16599,03долара США;

пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту 2652,85грн.

Судом встановлено, що при подачі позову позивач сплатив судовий збіо у розмірі 3654,00грн. , що підтверджується платіжним дорученням №62234342 від 03.09.2014 р.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням зазначеного, суд стягнув з відповідача на користь позивача суму судового збору.

При розгляді справи в суді 1 інстанції перевірена законність вимог Банку щодо стягнення з відповідача 3% річних і суми індексу інфляції і вказаним вимогам надана оцінка в мотивувальній частині рішення. Судова колегія з таким висновком суду 1 інстанції погоджується. З урахуванням зазначеного, рішення є законним і обґрунтованим, тому апеляційна скарга відхиляється, рішення місцевого суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307ч1п1,308,315,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20.01.2015р. по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління ПАТ Ощадбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, судових витрат залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Віщого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області Плавич Н.Д.

ОСОБА_3

ОСОБА_4Г