Справа № 489/646/13- ц
Номер провадження 2-п/489/18/15
Ухвала

Іменем України

18 березня 2015 року місто ОСОБА_1

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю представника заявника ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_3 (далі-заявник) про скасування заочного рішення суду від 17.05.2013 за позовом Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України (далі-позивач) до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

Заявником подано заяву про скасування заочного рішення від 17.05.2013, обґрунтовуючи тим, не вона була присутня в судовому засіданні та не мала можливості захищати свої права, їй не було направлено копії заочного рішення. Крім того, суд під час розгляду справи та ухвалення заочного рішення не врахував у справі всі обставини справи та докази, на які відповідач посилається та бажає надати суду, які мають суттєве значення для законного та об'єктивного вирішення справи.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти про скасування заочного рішення, посилаючись на письмові заперечення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, для скасування заочного рішення має існувати сукупність двох обставин, а саме неявка з поважних причин та заперечення проти позову, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи судове засідання було призначено 15.03.2013, 25.04.2013 та 17.05.2013 відповідач отримала судову повістку з матеріалами та розписалась про отримання (а. с. 94, 108). 25.04.2013 відповідачі були присутні в судовому засіданні та повідомлені про час і місце судового засідання під розписку в порядку ст. 191 ЦПК України.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.05.2013 року за позовом Публічного акціонерного товариства Державний експортно- імпортний банк України до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено .

Заявник посилається на те, що порука припинилась у зв'язку з укладанням додаткової угоди № 62307С27-1 від 05.12.2007 року до кредитного договору № 62307С27 від 09.07.2007 року без згоди поручителя внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності.

Суд проаналізував договір та додаткову угоду та прийшов до висновку, що відповідальність поручителя не збільшилась. Додаткова угода була укладена у зв'язку з частковим достроковим внесенням відповідачем тіла кредиту, в результаті чого розмір щомісячних платежів зменшився. При цьому ані проценти, ані термін не збільшувався, тому не можна говорити про збільшення відповідальності поручителя.

Також представник заявника вказує на те, що порука припинилася внаслідок пропуску шестимісячного терміну з дня пред'явлення вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2012, 20.06.2012, та 18.07.2012 позивачем було направлено претензії щодо погашення заборгованості по щомісячним платежам за травень, червень і липень 2012 року в сумі 2457,94 дол. США (а. с. 22-24). В цих претензіях позивач не вимагав достроково виконати зобов'язання з повернення всього кредиту, тому не можна говорити про те, що строк виконання зобов'язання настав. З такою претензією-вимогою позивач звернувся лише 20.09.2012 (а. с. 25), а позов пред'явлено 25.01.2013, тобто до спливу шестимісячного терміну для припинення поруки.

Навіть якщо говорити про припинення поруки в забезпечення зобов'язань по сплаті щомісячних платежів за травень, червень і липень 2012 року в сумі 2457,94 дол. США, то вони не були предметом розгляду, оскільки 14.12.2012 відповідачем було сплачено суму 2564,25 дол. США в рахунок погашення заборгованості.

Інших заперечень проти позовних вимог заявником не вказано. Крім того, а ні заявником, а ні представником заявника не надано доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, оскільки не існує сукупність двох обставин, що передбачені ст. 232 ЦПК України, суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення.

Враховуючи зазначене та керуючись ст. ст. 11, 207, 208-210 ЦПК України суд

ухвалив

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_3 про скасування заочного рішення суду від 17.05.2013 за позовом Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

Ухвала оскарженню не підлягає. Заочне рішення може бути оскаржено відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В. В. Кокорєв