АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 628/2567/14-ц Головуючий 1 інст. - Демченко І.М.
Провадження № 22ц/790/1860/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: про звільнення майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кіся П.В., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 05 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області про звільнення майна з-під арешту, -

встановила:

01.08.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом доВідділу Державної виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області про звільнення майна з-під арешту, у якому просив суд зобов'язати відповідача зняти арешт та виключити з акту опису і арешту майна від 19.05.2014 року наступне нерухоме майно - 1/2 частину нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, накладений постановою Відділу ДВС Куп'янського МРУЮ від 29.07.2011 року, посилаючись на те, що 16.01.2011 року між ним і ОСОБА_3 був укладений і нотаріально посвідчений договір, за умовами якого позивач передав ОСОБА_3 801500 грн., що на день підписання договору було еквівалентно 100000 доларам США по курсу НБУ, а боржник зобов'язався повернути зазначену суму до 16 січня 2012 року. В якості забезпечення виконання зобов'язання боржника по вказаному вище договору ОСОБА_1 і ОСОБА_4, як іпотекодавці, передали позивачу в іпотеку зазначене нерухоме майно, що належить їм на праві спільної часткової власності в рівних частинах. Боржник гроші дотепер не повернув, тому позивач має намір задовольнити іпотекою вимогу, звернувши стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, про що він повідомив боржника та іпотекодавців у встановленому порядку, але з листа відповідача з'ясувалося, що на нежитлову будівлю накладено арешт, що перешкоджає позивачу реалізувати свої права.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Трегуб Є.В. у судовому засіданні проти позову не заперечував.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 05 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області про звільнення майна з-під арешту, - задоволено у повному обсязі. Знято арешт з нерухомого майна - 1/2 частини нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, накладений за постановою Відділу ДВС Куп'янського МРУЮ Харківської області від 29 липня 2011 року та виключити це нерухоме майно з акту опису та арешту майна від 19.05.2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд задовольнив позов, який необґрунтований та непідтверджений належними доказами. Крім того, суд першої інстанції не залучив апелянта до участі у справі, чим порушив її права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частинами 1, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 3, 4 ст. 60, 114, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцем знаходження цього майна.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Стаття572 Цивільного кодексу України, вказує, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Згідно ст. 593 Цивільного кодексу України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою;

2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 1 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

16 січня 2011року був укладений тристоронній нотаріально посвідчений договір між ОСОБА_2,з однієї сторони, ОСОБА_3, з другої сторони, та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , з третьої сторони, згідно якого позивач передав ОСОБА_3 гроші, які той прийняв, в сумі 801500 грн., що на день підписання договору було еквівалентно 100000 доларам США по курсу НБУ, та зобов'язався повернути до 16 січня 2012 року, або достроково. ОСОБА_3 своїм підписом у договорі підтвердив факт отримання ним кошів. В забезпечення виконання даного боргового зобов'язання іпотекодавці ОСОБА_1 і ОСОБА_4 передали в іпотеку позивачу об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю магазину АДРЕСА_1, загальною площею - 69,2 кв.м., яка належить іпотекодавцям в рівних частинах кожному на праві спільної часткової власності. У договорі також відмічено, що нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровською Я.М. на підставі ст. 73 ЗУ "Про нотаріат" та у зв'язку з посвідченням цього договору іпотеки, була накладена заборона відчуження вказаного майна до припинення дії цього договору. Записи про це зареєстровані у реєстрі під №№ 14,15 від 16.01.2011 року (а.с. 5-8).

Як вбачається з листа Відділу ДВС Куп'янського МРУЮ від 19.05.2014 року у відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-620 від 29.01.2014 року, виданий Куп'янським міськрайонний судом про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 19.05.2014 року при проведенні виконавчих дій, державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна, а саме описано 1/2 частину нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить боржниці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Управлінням ЖКХ Куп'янського міськвиконкому 02.08.2006р., зареєстрованого р. 15598560. Державним виконавцем і надалі проводяться дії щодо оцінки описаного майна та його подальшої реалізації у встановленому законом порядку для погашення заборгованості ( а.с. 4).

Відповідно до копії витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про заборону на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, а також про арешт вказаного вище нерухомого майна - нежитлової будівлі, будівлі магазину на підставі постанови державного виконавця Відділу ДВС Куп'янського МРУЮ від 29.07.2011 р. були внесені до реєстру (а.с. 20,21).

Відповідно до п.2.2. вищевказаного договору від 16.01.2011р. між позивачем і ОСОБА_3 та іпотекодавцями за цим договором у разі невиконання боржником зобов'язання іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами

Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Судом першої інстанції встановлено, що договірні зобов'язання ОСОБА_3 по поверненню коштів не виконані, вищевказаний тристоронній нотаріально посвідчений договір між ОСОБА_8, з однієї сторони, ОСОБА_3 з другої сторони, та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з третьої сторони, був укладений 16.01.2011р., до виникнення права інших осіб на вказане майно, тому позивач має право на задоволення вимог за рахунок заставленого нерухомого майна - нежитлового будівлі магазину.

За даним позовом тристоронній договір був укладений 16 січня 2011 року, а державним виконавцем накладено арешт за постановою від 29 липня 2011 року, та складено акт опису і арешту майна 19 травня 2014 року, тобто пізніше. Отже, у даному випадку, право позивача щодо задоволення його вимог за рахунок предмету іпотеки є першочерговим. При цьому, накладення арешту на нерухоме майно державним виконавцем порушує права позивача, як кредитора і іпотекодержателя, залишаючи Договір не забезпеченим належним чином та позбавляє його права на вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно, право на яке дотепер не припинене, в позасудовому порядку.

З огляду на вказані обставини і вимоги Закону суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належитьвідмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 05 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: -