АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/3339/15 Головуючий 1-ої інстанції Вікторова В.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Хорошевського О.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі Лашаковій Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом та просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № CL-701/122/2006 у сумі 259 316,42 грн., та стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 701/415/06/1 у сумі 15611,61 грн. і вирішити питання щодо судових витрат.

В подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уточнило свої позовні вимоги в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року у розмірі 1 205 821,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 10.04.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», а в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL-701/122/2006.

Відповідно умов якого, ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 21 213 доларів США.

Крім того, 10.04.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», а в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 був укладений Договір про кредитування, поточного рахунку (овердрафт) № 701/415/06/1, відповідно умов якого Банк надав останній овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку в розмірі ліміту овердрафта, який становить 6 400 грн.

В якості забезпечення належного виконання зобовязання позичальником ОСОБА_3, між АКБ «Райфайзенбанк Україна» і ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SCL-701 /122/2006, відповідно якого відповідач ОСОБА_2 прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 її зобовязань перед Банком за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань.

Свої зобов'язання Банк виконав в повному обсязі і в обумовлений у договорі термін.

Проте, взятих на себе зобовязань за умовами договору відповідачі не виконують, у звязку з чим станом на 07.08.2014 року виникла прострочена заборгованість за кредитним договором № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року у сумі 259 316,42 грн., що складається з наступного:

-заборгованість по тілу кредиту в сумі 16 207,08 USD що за офіційним курсом НБУ станом на 07.08.2014 року (1 Долар США = 12,354879 гривень) складає 200 236,51 гривень.

-заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 4781,91 USD, що за офіційним курсом НБУ станом на 07.08.2014 року (1 Долар США = 12,354879 гривень) складає 59 079,91 гривень.

-пенюза несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 946 504,93 гривень.

Заборгованість за кредитним договором № 701/415/06/1 від 10.04.2006 року сумі 15 611,61 грн., з яких:

-заборгованість по тілу кредиту в сумі 5906,39 грн.;

-заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 9705,22 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в апеляційному порядку, в судове засідання не зявився. Справу судова колегія розглядає у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи Банку у задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст. ст. 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України та обґрунтовано виходив з того, що звертаючись 08 грудня 2014 року до суду із дійсним позовом про стягнення заборгованості за Договором від 10.04.2006 року позивач пропустив строк позовної давності, а тому порушене відповідачем право вимагати належного виконання зобов'язання не підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 10.04.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № CL-701/122/2006, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 21 213 доларів США.

10.04.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», а в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 було укладено Договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № 701/415/06/1, відповідно умов якого Банк надав відповідачу ОСОБА_1 овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку в розмірі ліміту овердрафта, який становить 6 400 грн., а відповідач ОСОБА_3 приймає кредит, зобовязується належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту і сплатити плату за користування кредитом та виконати інші зобовязання, передбачені кредитним договором, в якості забезпечення належного виконання зобовязання позичальника ОСОБА_3 між АКБ «Райфайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № SCL- 701/122/2006.

12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року, у звязку з чим до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» стосовно права вимоги до боржника за вищевказаним кредитним договором № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року.

Як вбачається зі змісту Договору № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року строк його дії визначений до 10 квітня 2011 року.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Приймаючи рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що приймаючи всі права ПАТ «ОТП Банк» стосовно права вимоги до боржника за вищезазначеними кредитними договорами відповідно укладеного договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» станом на день укладання даного договору, тобто станом на 12.11.2010 року, знав про наявність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року, що підтверджується копією Витягу з Додатку 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року (а.с. 57). Однак, позивач з даним позовом звернувся до суду лише 08 грудня 2014 року.

При цьому суд прийняв до уваги, що останній платіж за кредитним договором № CL-701/122/2006 від 10.04.2006 року ОСОБА_3 був здійснений 04.01.2008 року.

Оцінивши належність, допустимість та взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з урахуванням дати здійснення останнього платежу та дати останнього повернення кредиту, суд правильно дійшов висновку про те, що позов поданий після припинення права кредитора на задоволення своїх вимог і по кожному окремому платежу і по виконанню зобовязання в цілому.

Висновок суду відповідає дійсним обставинам справи, погоджується з вимогами ст. ст. 253, 261, 267 ЦК України та розясненнями, що містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин».

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України привів мотиви з яких вважав встановленою відсутність фактів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, з яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -