АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4672/15 Справа № 204/6335/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Лисичної Н.М., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова"

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі з оплатою вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макаров" з позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі з оплатою вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що з 03.05.2005 року вона працювала у ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" на посаді начальника бюро підготовки будівництва будівельно-монтажного комплекс) №409, а 31.07.2013 року була звільнена з посади за скороченнях: чисельності робітників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення таким, що порушує норми трудового законодавства, ОСОБА_2 просила суд скасувати наказ по ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" від 31.07.2013 року за №2026 про звільнення з 31.07.2013 року за ст. 40 п. 1 КЗпП України, поновити її на роботі начальником бюро підготовки будівництва будівельно-монтажного комплексу №409 ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова", стягнути з відповідача втрачений заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2013 року по день поновлення на роботі у розмірі 22058 грн. 10 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.09.2014 року, позов задоволено.

Скасовано наказ ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" від 31.07.2013 року №2026 про звільнення ОСОБА_2 з 31.07.2013 року за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника бюро підготовки будівництва будівельно-монтажного комплексу № 409 ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова".

Стягнуто з відповідача на користь позивача втрачений заробіток за ч вимушеного прогулу з 31.07.2013 року по день поновлення на роботі у розмірі 22 058,10 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.113-117).

З таким рішенням ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" не погодилось і звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.121-123).

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_2 з роботи відповідачем не було дотримано вимоги чинного трудового законодавства та процедури звільнення працівника за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Проте з такими висновками погодитися не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 03.05.2005 року працювала в ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" в Будівельно-монтажному комплексі №409 (далі - БМК №409) на посаді начальника бюро.

Наказом ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" від 27.03.2013 року №160 було заплановано проведення скорочення чисельності та штату керівників, спеціалістів, службовців на 15% з 10.06.2013 року.

Згідно з протоколом засідання комісії зі скорочення штату БМК №409 ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" від 22.05.2013 року працівники підприємства, в тому числі і ОСОБА_2, були повідомлені про скорочення їх посад.

09.07.2013 року ОСОБА_2 було запропоновано переведення на іншу роботу, у зв'язку зі скороченням її посади. Згідно з актом від 09.07.2013 року ОСОБА_2 була ознайомлена з запропонованими посадами, але відмовилася від переведення та від підпису в акті.

В матеріалах справи міститься звернення директора БМК ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" Шевченка В.Г. до профспілкового бюро БМК-409, яким він просив надати дозвіл на вивільнення робітників, посади яких підлягають скороченню, в тому числі й ОСОБА_2 (а.с.49).

Відповідно до протоколу №7 засідання профспілкового бюро БМК-409 ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" від 16.07.2013 року та витягу з нього, профспілкове бюро постановило: на виконання наказу Генерального директора №160 від 27.03.2013 року надати дозвіл на звільнення з заводу по ст. 40 п.1 КЗпП України (скорочення штатів) перелічених робітників БМК-409, посади яких підлягають скороченню, в тому числі й ОСОБА_2 (а.с.46-47,31).

Відповідно до наказу ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" від 31.07.2013 року №2026 ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника бюро підготовки будівництва БМК №409, з 31.07.2013 року за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.7).

Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із роз'ясненнями, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із подальшими змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно буї обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ч.6 ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на неправомірність рішення профспілкового комітету про надання згоди на її звільнення, оскільки воно проведене з порушенням ст. 43 КЗпП України без участі в ньому звільнюваного працівника.

Поновлюючи позивача на роботі, суд першої інстанції виходив лише з порушень ст. 43 КЗпП України, вважаючи, що згода профспілкового органу взагалі не надавалась, а протокол від 16.07.2013 року №7 є сфальсифікованим.

Таких висновків суд дійшов, надавши оцінку поясненням свідка ОСОБА_4, яка зазначала, що 16.07.2013 року, в день, коли відбулося засідання профсоюзного бюро БМК №409 ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова", вона перебувала у відпустці і на цьому засіданні не була присутня.

Між тим, згідно виписки з протоколу №7 від 16.07.2013 року засідання профкому БМК № 409 ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова", ОСОБА_4 не була присутня.

Крім того, інший свідок ОСОБА_5, яка була членом засідання профспілкового бюро від 16.07.2013 року, вказувала, що вона була присутня на ньому й засідання відбувалось у присутності всіх вказаних у протоколі №7 осіб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 своєї постанови "Про судове рішення у цивільній справі" у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК).

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме п.1 ст. 40 КЗпП України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про те, що згода профспілкового органу взагалі не надавалась, а протокол від 16.07.2013 року №7 є сфальсифікованим.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ДП "ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова" про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі з оплатою вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2014 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі з оплатою вимушеного прогулу.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: