Справа № 573/37/15-ц
Номер провадження 2/573/45/15
У Х В А Л А

05 травня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М. С.

при секретарі: Терещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Білопільського районного суду Сумської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа : ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 електронною поштою надійшла заява про забезпечення позову. Заява мотивована тим, що в ході розгляду справи було з'ясувано, що Другою Сумською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 386/2014 за претензією ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Оскільки під час судового розгляду справи вирішується питання про визнання ОСОБА_1 кредитором ОСОБА_3, а відтак права на отримання боргу від спадкоємців померлого. В зв'язку із тим, що на момент постановлення рішення суду існує вірогідність задоволення потреб інших кредиторів в межах всієї спадкової маси, просить забезпечити вищезазначений позов шляхом накладення заборони вчинення будь-яких дій щодо спадкової справи № 386/2014, яка заведена Другою Сумською державною нотаріальною конторою 01 серпня 2014 року після померлого 08 квітня 2014 року ОСОБА_3 на час розгляду справи в суді.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 та представник третьої особи ОСОБА_5 заяву підтримали.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши заяву, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заява про забезпечення позову повинно бути вмотивованою і обґрунтованою доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

Вивчивши матеріали заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки представник позивача в заяві про забезпечення позову не зазначив перелік спадкового майна, його кількість та вартість, місце знаходження, в тому числі не надав доказів того, що невжиття заходів по забезпеченню позову може призвести до ускладнення виконання рішення суду. Таким чином, не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Згідно із абзацом 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє представника позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , суд

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: