АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/828/15 Головуючий 1-ї інстанції - Пашнєв В.Г.
Справа № 642/2452/14-ц Доповідач - Тичкова О.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Бровченка І.О., Швецової Л.А.,

при секретарі - Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за виплаченим кредитом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з дійсним позовом, у якому просив стягнути з відповідача понесені ним витрати по виплаті кредиту за Кредитним договором № МL-705/138/2008 від 04.03.2008 року та Договором іпотеки № РМL 705/138/2008 від 06.03.2008 року у сумі 60 592,00 грн. і судовий збір.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що з 08.10.1983 року по 02 квітня 2012 року він перебував із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

27.01.2006 року позивачем був оформлений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Джерелом грошових коштів на придбання квартири були гроші, отримані ОСОБА_3 в Харківській філії ТОВ "Український промисловий банк" за Кредитним договором № 64/06-К від 27.01.2006 року та Іпотечним договором № 64/06-К/Z від 27.01.2006 року в сумі 102 212,00 грн., та раніше накопичені гроші сім'ї.

04.03.2008 року було прийнято рішення про зміну банку-кредитора та позивачем був оформлений Кредитний договір № МL-705/138/2008 від 04.03.2008 року та подальший Договір іпотеки № РМL-705/138/2008 від 06.03.2008 р. в Закритому акціонерному товаристві "ОТП Банк". Сума кредитного договору склала 160000, 00 грн. Ці договори оформлялися також з відома та згоди відповідача за Договором поруки №SR-705/138/2008 від 04.03.2008 р.

Предметом іпотеки була придбана квартира АДРЕСА_1. За рахунок отриманих грошових коштів був погашений залишок заборгованості по попередньому кредиту та по капітальному ремонту предмету іпотеки.

На момент розірвання шлюбу рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.04.2014 року заборгованість за Договором кредиту, укладеним з ЗАТ "ОТП БАНК" від 04.03.2008 року, складала 115 917,00 грн.

ОСОБА_4 відмовилась брати участь у погашенні заборгованості за вказаним договором кредиту, і 27.04.2012 року ОСОБА_3 уклав нотаріально посвідчений договір позики, за яким отримав у ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 120 000 гривень, які витратив на погашення заборгованості перед ЗАТ "ОТП Банк". Квартира була виключена із реєстру заборон.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.02.2013 року поділено спірну квартиру № 9 та за сторонами у справі визнано по ? частині вказаної квартири.

Оскільки кредитні договори укладались ОСОБА_3 в інтересах сім'ї, квартира АДРЕСА_1 була визнана спільною сумісною власністю подружжя, а виплату кредитних коштів позивач здійснив одноособово, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача 60 592 гривень як половину тих коштів, що він витратив на погашення кредиту.

Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що грошові кошти, які він бажає стягнути, отримані ОСОБА_3 за договором позики, що укладався вже після реєстрації шлюбу і відповідач не може відповідати за грошовими зобов'язаннями її колишнього чоловіка, що укладались не в інтересах сім'ї.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимог в повному обсязі. В обгрунтування посилається на його необґрунтованість, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справ та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали дійсної цивільної справи та матеріали цивільної справи № 2012/4489/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.02.2013 року вирішений спір про поділ спільного сумісного майна між колишнім подружжям ОСОБА_3. Виходячи зі змісту ст.ст.520,629 ЦК України, ст.65 СК України, відносини щодо боргів подружжя, що виникли в період шлюбу знаходяться за площиною спірних правовідносин і є зобов'язаннями боржника перед кредитором. Крім цього, суд першої інстанції дійшов до висновку про неналежний спосіб захисту, що був обраний позивачем, оскільки поділу підлягають лише грошові кошти, що вже були сплачені подружжям в рахунок погашення боргових зобов'язань, а не ті, що підлягають сплаті в майбутньому.

Судова колегія з зазначеними висновками суду погодитися не може.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами дійсної цивільної справи та матеріалами цивільної справи № 2012/4489/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.10.1983 року по 02.04.2012 року ( а.с. 13).

Під час шлюбу ОСОБА_3 в інтересах сім'ї для придбання житла уклав договір кредиту з ТОВ "Український промисловий банк" № 64/06 - К від 27.01.2006 року на суму 102 212,00 грн. ( арк. 16 - 17 цивільної справи № 2012/4489/2012). В той же день ОСОБА_3 придбав двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ціною 127 765 грн. ( арк. 8 цивільної справи № 2012/4489/2012).

З метою отримання більш вигідних умов кредитування, 27.11.2006 року ОСОБА_3 уклав з АКІБ " УкрСиббанк" договір споживчого кредиту № 45 - 2/Н- ТТ19- Р. Згідно умов цього договору кредит був наданий у розмірі 80 тисяч гривень на поточні потреби двома траншами: перший транш - 60 тис. грн. був 27.11.2006 року використаний позивачем для виконання зобов'язання за договором кредиту № 64/06 - К від 27.01.2006 року ( арк. 18 - 22, 151, 152 цивільної справи № 2012/4489/2012).

Другий транш у розмірі 20 тисяч гривень ОСОБА_3 отримав готівкою і згідно особистих пояснень, що не заперечується ОСОБА_4 використав в інтересах сім'ї: на ремонт квартири та придбання меблів.

04.03.2008 року ОСОБА_3 уклав третій договір кредиту № МL-705/138/2008 з ПАТ " ОТП Банк", за умовами якого отримав у банку 160 тис. грн. двома траншами: перший - на погашення поточної заборгованості позичальника за кредитним договором першої черги у розмірі 73 928,45 грн. та другий транш на споживчі цілі у розмірі 86 071,55 грн. ( арк. 24 - 29, 163 цивільної справи № 2012/4489/2012).

Згідно платіжного доручення № 1 в цей же день, 04.03.2008 року, ОСОБА_3 перерахував 73 928, 45 гривень на рахунок АКІБ "УкрСиббанк" в м. Харкові (арк. 174 цивільної справи № 2012/4489/2012).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.02.2013 року у цивільній справі № 2012/4489/2012 між сторонами у справі поділено спільне сумісне майно, при цьому за кожним з подружжя визнано право на ? частину квартири АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 визнано право власності на рухоме майно на суму 22700,00 грн. та за ОСОБА_4 - на суму 28300,00 грн. (арк. 263-265 цивільної справи № 2012/4489/2012).

Залишаючи без змін зазначене рішення суду, суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі від 04.04.2013 року вважав, що сторони придбали спірну квартиру в кредит, кредитні кошти у розмірі 102 212 гривень сплачені під час шлюбу, а наявність не вирішеного спору з приводу використання грошових коштів отриманих ОСОБА_3 в кредит в 2008 році в ОТП Банк на суму 160000 грн. та дострокове погашення ОСОБА_3 цього кредиту на наслідки вирішення судом першої інстанції справи, що розглядалась, не впливає (а.с. 337-338 цивільної справи № 2012/4489/2012).

Зі змісту позовної заяви про поділ спільного сумісного майна подружжя ( аркуші 3-6, 127-131 цивільної справи № 2012/4489/2012) вбачається, що під час розгляду цього спору ОСОБА_3 вимог про поділ боргів, що виникли у подружжя в інтересах сім'ї, не заявляв, а просив врахувати, що погасив борг самостійно за особисті кошти і тому збільшити його частку у праві спільної сумісної власності на квартиру. У задоволенні позову в зазначеній частині йому було відмовлено.

Проте це не позбавляє його можливості ставити перед судом питання про стягнення з колишньої дружини грошових коштів в якості компенсації його витрат по оплаті спільних боргів подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Як вбачається із матеріалів цивільної справи № 2012/4489/2012 зі 160 000 гривень отриманих за кредитом № МL-705/138/2008 від 04.03.2008 року лише 73 928, 45 гривень були витрачені на погашення попереднього кредиту в АКІБ " УкрСиббанк". При цьому судова колегія вважає доведеним факт використання грошей отриманих в кредит за договорами кредиту з АКІБ " УкрСиббанк" № 45 - 2/Н- ТТ19- Р від 27.11.2006 року у розмірі 80 тис. грн. та з ТОВ "Український промисловий банк" № 64/06 - К від 27.01.2006 року у розмірі 102 212,00 грн. в інтересах сім'ї.

В супереч вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України позивач доказів використання грошей отриманих другим траншем за договором кредиту № МL-705/138/2008 від 04.03.2008 року у розмірі 86 071,55 гривень в інтересах сім'ї суду не надав.

Тому колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 лише в частині існування у відповідача обов'язку по виплаті половини від 73 928 гривень у якості суми, що була сплачена для погашення кредиту в інтересах сім'ї.

Посилання відповідачки та її представника на те, що 120 000 гривень, які виплатив позивач для погашення кредиту № МL-705/138/2008, були отримані ним за договором позики, укладеним вже після розірвання шлюбу, не є суттєвими. ОСОБА_3 у позовній заяві не ставить питання про розподіл свого боргу, що утворився за договором позики від 27.04.2012 року. Він просить стягнути з ОСОБА_4 половину суми боргу , що виник під час шлюбу за договором кредиту № МL-705/138/2008 від 04.03.2008 року.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст.309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Частини перша та п'ята статті 88 ЦПК України передбачають, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що ? частина заявлених позовних вимог ОСОБА_3 підлягає задоволенню, з ОСОБА_4 належить стягнути ? частину судового збору, що був сплачений позивачем у судах першої та апеляційної інстанцій. При подачі позовної заяви ОСОБА_3 було сплачено 606 гривень (а.с. 2), а при подачі апеляційної скарги - 303 гривні (а.с. 116), Тому з ОСОБА_4 належить стягнути 454 гривні 50 копійок судового збору.

Керуючись ч.4 ст. 65, ч.1 ст. 70 СК України, ст.ст. 10, 60, ч.ч.1, 5 ст. 88, ст. 303, 304, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, Пленумом Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2014 року - скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 36 964 (тридцять шість тисяч дев'ятсот шістдесят чотири) гривні 23 (двадцять три) копійки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором № МL-705/138/2008 від 04.03.2008 року та судовий збір у розмірі 454 (чотириста п'ятдесят чотири) гривні 50 (п'ятдесят) копійок.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: