Справа № 758/1196/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

12 травня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів, стягнення моральної шкоди, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів, стягнення моральної шкоди мотивуючи свої вимоги тим, що 20.12.2013 року між нею та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу № 1331, згідно якого останній зобов'язався передати у її власність, а вона зобов'язалася прийняти та оплатити на умовах Договору, Товар у вигляді кухні на замовлення.

Зазначає, що згідно з умовами Договору, відповідач зобов'язався поставити Товар не пізніше 50 календарних днів з дати підписання Договору та оплати 70 % вартості Товару, яка з її слів була здійснена в день підписання Договору № 1331, а саме 20.12.2013 року в розмірі 70%, що дорівнює 12 550, 00 грн., що свідчить на її думку про виконання нею умов Договору.

Посилається на те, що у відповідності до п. 4.3.2. Договору, Продавець має право не починати виготовлення замовленого Товару до моменту оплати Покупцем не менш як 70% загальної вартості Товару, а оскільки Товар було оплачено у момент підписання Договору - 20.12.2013 року, поставка Товару повинна була здійснена до 08.02.2014 року, однак цього зроблено не було і 26.05.2014 року ФОП ОСОБА_2 листом повідомив про прострочку дати поставки Товару та здійснення поставки у червні 2014 року.

Звертає увагу суду на те, що станом на дату подання цієї позовної заяви відповідач не виконав умови Договору, на неодноразові її звернення з проханням надати пояснення щодо пропуску термінів поставки Товару відповіді не надав і на сьогоднішній день поставки Товару так і не здійснив.

Вважає, що прострочення виконання умов Договору купівлі-продажу № 1331 від 20.12.2013 року порушує її права як споживача, а також завдало їй моральної шкоди, а тому на підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 23, 707 ЦК України та ст.ст. 4, 9, 10, 22, 23 ЗУ «Про захист прав споживачів» звертається з даним позовом до суду та просить розірвати Договір купівлі-продажу № 1331 від 20.12.2013 року і стягнути з відповідача на її користь суму грошових коштів сплачених за товар в розмірі 12 550, 00 грн. та моральну шкоду в розмірі 25 000, 00 грн.

Позивачка та відповідач в судове засідання не з'явились, про день час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від позивачки до суду надано заяву згідно якої остання просить провести засідання за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Причини ж неявки відповідача суду невідомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу та ухвалити рішення при заочному її розгляді за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.12.2013 року між Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі - Продавець) та ОСОБА_1 (надалі - Покупець) було укладено Договір № 1331 купівлі-продажу (надалі - Договір), згідно умов якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити на умовах даного Договору наступний Товар, а саме кухонні меблі.

Ціна товару становить 17 596, 00 грн. без ПДВ, що є еквівалентом 1 575 у.о. (1 у.о. = 1 євро) згідно комерційного курсу на день укладення Договору. Розрахунки між сторонами за Договором здійснюються готівкою наступним чином: 70% від загальної вартості Товару, що складає 12 550, 00 грн. (є еквівалентом 1 102 у.о. (1 у.о. = 1 євро), згідно комерційного курсу на день укладення Договору, сплачується Покупцем Продавцю в гривнях в день підписання цього Договору. 30% від загальної вартості Товару, що є еквівалентом 473, 00 у.о. сплачується Покупцем Продавцю по факту надходження Товару на склад Продавця, в гривнях (1 у.о. =1 євро) згідно комерційного курсу у.о. на день розрахунку.

Продавець зобов'язаний поставити Товар Покупцю на наступних умовах: дата поставки - не пізніше 45 календарних днів, якщо до складу товару входять нестандартні елементи (не масив) до 50 календарних днів, якщо до складу товару входять меблі з масиву до 70 календарних днів, з дати підписання Договору та оплати Продавцю 70% вартості Товару. В залежності від виробничого процесу, строк поставки може бути скорочений за погодженням між Сторонами (п.п. 1, 2, 3) (а.с. 4-8).

Суд проаналізувавши характер правовідносин, які виникли між сторонами, приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання норм Розділу 3 Підрозділу 1 Глави 54 ЦК України «Купівля-продаж», а також до них підлягають застосуванню норми ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки позивачка є споживачем послуг, які надаються відповідачем.

Так стаття 11 ЦК України визначає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 631, 632 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За приписами статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Аналізуючи зазначені норми цивільного законодавства в їх сукупності з врахуванням тих правовідносин які виникли між сторонами суд приходить до висновку про доведеність пояснень позивачки про укладення між нею та відповідачем саме Договору купівлі-продажу, який вважається укладеним з 20.12.2013 року, оскільки з його змісту вбачається, що сторони досягли в належній формі згоди з усіх його істотних умов, які є необхідними для договорів даного виду про що засвідчили своїми підписами під ним.

Статті 526, 525 ЦК України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З системного аналізу зазначених статей ЦК України з іншими його нормами можна зробити висновок, що на сторін договору покладається взаємний обов'язок з виконання взятих на себе зобов'язань належним чином, відповідно до погоджених умов в укладеному ними договорі, тобто кредитор має виконати належним чином взяті на себе свої зобов'язання, а боржник свої.

Як вже зазначалося вище, сторони в укладеному між ними Договорі погодили, що Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити на умовах даного Договору наступний Товар, а саме кухонні меблі. Розрахунки між сторонами за Договором здійснюються готівкою наступним чином: 70% від загальної вартості Товару, що складає 12 550, 00 грн. (є еквівалентом 1 102 у.о. (1 у.о. = 1 євро), згідно комерційного курсу на день укладення Договору, сплачується Покупцем Продавцю в гривнях в день підписання цього Договору. 30% від загальної вартості Товару, що є еквівалентом 473, 00 у.о. сплачується Покупцем Продавцю по факту надходження Товару на склад Продавця, в гривнях (1 у.о. =1 євро) згідно комерційного курсу у.о. на день розрахунку (п.п. 1, 2).

Судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що ним було отримано від позивачки на виконання останньою умов п. 2.2.1. Договору суму грошових коштів в розмірі 12 550, 00 грн. сплачених нею в рахунок оплати 70% від загальної вартості Товару, що свідчить в свою чергу про належне виконання останньою своїх зобов'язань за Договором.

Відповідно до ст.ст. 662-664 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

В п.п. 4.1., 3.1. Договору сторони погодили, що Продавець зобов'язується, зокрема поставити Товар згідно з Договором у строки, визначені п. 3.1 Договору. Продавець зобов'язаний поставити Товар Покупцю на наступних умовах: дата поставки - не пізніше 45 календарних днів, якщо до складу товару входять нестандартні елементи (не масив) до 50 календарних днів, якщо до складу товару входять меблі з масиву до 70 календарних днів, з дати підписання Договору та оплати Продавцю 70% вартості Товару. В залежності від виробничого процесу, строк поставки може бути скорочений за погодженням між Сторонами.

Судом встановлено, що 70% від загальної вартості Товару було оплачено позивачкою в день укладення Договору, а саме 20.12.2013 року, а тому суд погоджується з поясненнями останньої викладеними нею в своїй позовній заяві, що у відповідача виник обов'язок з поставки їй Товару в строк до 08.02.2014 року.

В той же час судом встановлено, не спростовано відповідачем та об'єктивно підтверджується наданим суду Листом останнього від 26.05.2014 року, що ним зазначені зобов'язання за Договором виконано не було. Так само як не виконано їх і на день звернення позивачки з даним позовом до суду та розгляду справи в суді.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Законодавцем в статті 614 ЦК України встановлено презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, зокрема зазначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в порушення вимог зазначеної норми ЦК України, а також ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано до суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження того, що ним було вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання у зв'язку з чим суд приходить до висновку про доведеність наявності його вини в порушенні зобов'язання. Обставин визначених в п. 9.1. Договору, а також в ст.617 ЦК України, які б звільняли відповідача від відповідальності за порушення ним зобов'язання, судом не встановлено.

Суд не бере до уваги, як доказ наявності підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання Лист відповідача від 26.05.2014 року в якому останній вказує, що прострочка поставки обумовлена затримкою в поставці продукції дилером підприємства «ЗОВ «Лен Евромебель» на території України - ТОВ «ДАН СТАЙЛ» у зв'язку з фінансовими і організаційними проблемами, оскільки згідно ч. 2 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зі змісту статті 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено, що в п. 8.1 Договору сторони погодили, що у випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством України.

За приписами статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Крім того, згідно статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Проаналізувавши зміст вищезазначених норм чинного законодавства з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин суд приходить до висновку, що допущені відповідачем порушення договору носять істотний характер, оскільки дійсно позивачка в результаті такого порушення позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні Договору, а саме отримання кухонних меблів.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доведеність істотного порушення відповідачем прав позиваки як кредитора у зобов'язанні яке виникло між ними, у зв'язку з чим її вимога про розірвання Договору підлягає задоволенню.

Стаття 653 ЦК України визначає, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Враховуючи приписи зазначеної норм ЦК України, а також ту обставину, що суд прийшов до висновку про необхідність розірвання укладеного між сторонами Договору у зв'язку із істотним його порушенням відповідачем, підлягає задоволенню також і позовна вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь суми грошових коштів в розмірі 12 550, 00 грн., які були нею сплачені в рахунок оплати 70% від вартості Товару.

Крім того, як вже зазначалося вище, позивачка звертаючись з даним позовом до суду просить стягнути з відповідача на її користь також моральну шкоду в розмірі 25 000, 00 грн., мотивуючи тим, що внаслідок порушення її прав протиправною поведінкою відповідача, їй було завдано моральної шкоди, яка полягає в тривалому невиконанні відповідачем її законних претензій щодо виконання умов Договору або відшкодування збитків, що призвело до необхідності відстоювати свою правоту в суді, а відповідно і до душевних страждань через неможливість належним чином користуватись придбаним майном.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Крім того, судом встановлено, що право особи-споживача, яким є позивачка зважаючи на правовідносин які виникли між нею та відповідачем, на відшкодування моральної шкоди передбачено також ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно якої при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Пленум ВСУ у пункті третьому своєї Постанови № 3 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами частини третьої статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи вищевикладене, а також встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди, підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 2 000, 00 грн., що відповідає вимогам розумності і справедливості виходячи з усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, однак позов підлягає задоволенню частково з підстав та в частині зазначеній вище.

Крім того, враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність вимог позивачки та необхідності часткового задоволення її позову, однак остання відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243, 60 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог позивачки.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 15, 16, 23, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 614, 617, 626, 628, 631, 632, 638, 651, 653, 655, 656, 662-664, ЦК України, ст.ст. 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Розірвати Договір № 1331 купівлі-продажу укладений 20.12.2013 року між суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2:

- суму грошових коштів сплачених в рахунок оплати 70% від вартості Товару в розмірі 12 550, 00 грн.;

- суму грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000, 00 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко