У х в а л а

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К., Попович О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_1, на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем, який при звільненні не виплатив їй заробітну плату у повному обсязі. Вказувала, що після звернення до ПАТ «ММК ім. Ілліча» із заявою про добровільну сплату заборгованості по заробітній платні, відповідач сплатив їй суму індексації заробітної плати з компенсацією.

Враховуючи вказане, позивачка просила стягнути з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на її користь середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією у розмірі 94 598 грн, 1000 грн моральної шкоди та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією в розмірі 1100 грн з утриманням з ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, моральну шкоду у розмірі 150 грн та витрати за надання правової допомоги у розмірі 250 грн. В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_1, просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 11 травня 1983 року по 31 грудня 2010 року перебувала у трудових відносинах із ПАТ «ММК ім. Ілліча» та була звільнена за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

З березня 2003 року по липень 2006 року їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата без її індексації.

Наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачці індексації заробітної плати вбачається з наданого суду розрахунку індексації заробітної плати, згідно з яким розмір невиплачених сум індексації грошових доходів з компенсацією за вказаний період складає 1070 грн 60 коп, що підтверджується довідкою підприємства (а. с. 48).

На вимогу позивачки, адресовану ПАТ «ММК ім. Ілліча» 10 лютого 2014 року, ОСОБА_1 сплачено заборгованість з індексації заробітної плати за період з 01 березня 2003 року по липень 2006 року з компенсацією за несвоєчасну невиплату цієї частини заробітної плати в сумі 1070 грн 60 коп.

Судами також встановлено, що остаточний розрахунок з ОСОБА_1 було проведено 31 березня 2014 року.

Позивачка просила стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суди погодилися, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на яку має право позивачка складає - 112 480 грн 40 коп.

Проте, вирішуючи спір, суди виходили з того, що оскільки існує спір про розмір належних до виплати позивачці сум, то з урахуванням істотності спірної суми, а також з урахуванням конкретних обставин справи, суди дійшли висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією до 1100 грн.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Судами встановлено, що ПАТ «ММК ім. Ілліча» сплатило ОСОБА_1 заборгованість з індексації заробітної плати у розмірі 1070,60 грн., тобто відповідач визнав факт порушення трудового законодавства, в частині невиплати позивачці індексації заробітної плати на вказану суму.

Вирішуючи спір, суди у порушення статей 213, 214, 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не в повній мірі визначилися з характером спірних правовідносин, зокрема, не врахували, що між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір належної ОСОБА_1 до виплати суми згідно зі статтями 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у розмірі 1070 грн 60 коп., яка не заперечувалась відповідачем та виплачена відповідачем на користь позивачки, а тому дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку після її звільнення.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

О.В. Попович

І.К. Парінова

С.П. Штелик