№ провадження 2/208/128/15
РІШЕННЯ

Іменем України

26 березня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.,

при секретарі Севастьяновій Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції; Управління головного архітектора міста «Про виділ частки майна в натурі та визнання права власності»; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції; Управління головного архітектора міста «Про виділ частки майна в натурі та визнання права власності», за зустрічний позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, Державне підприємство «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» «Про зобов'язання вчинити певні дії щодо домоволодіння співвласників», -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд:

1. Виділити позивачу в окремий об'єкт нерухомого майна 67/150 часток будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що складаються з: житлової прибудови А1-1, площею 36,2 кв.м; нежитлової прибудови а-1, площею 11,5 кв.м; тамбуру а3-1 площею 2,8 кв.м; сараю В-1 площею 12,8 кв.м; літньої кухні Д-1 площею 6,7 кв.м; гаражу Є-1 площею 16,0 кв.м; з оглядовою ямою, площею 2,5 кв.м; вбиральні Г-1 площею 0,9 кв.м; душу Ж-1 площею 0,8 кв.м; №4 - воріт; №10 - зливної ями; П,Ш - тротуарів.

2. Визнати за позивачем право власності в цілому на окремий об'єкт нерухомого майна, що складається з: житлової прибудови А1-1, площею 36,2 кв.м; нежитлової прибудови а-1, площею 11,5 кв.м; тамбуру а3-1 площею 2,8 кв.м; сараю В-1 площею 12,8 кв.м; літньої кухні Д-1 площею 6,7 кв.м; гаражу Є-1 площею 16,0 кв.м; з оглядовою ямою, площею 2,5 кв.м; вбиральні Г-1 площею 0,9 кв.м; душу Ж-1 площею 0,8 кв.м; №4 - воріт; №10 - зливної ями; П,Ш - тротуарів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що, йому, на праві спільної часткової власності належить 67/150 часток будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що складаються з: житлової прибудови А1-1, площею 36,2 кв.м; нежитлової прибудови а-1, площею 11,5 кв.м; тамбуру а3-1 площею 2,8 кв.м; сараю В-1 площею 12,8 кв.м; літньої кухні Д-1 площею 6,7 кв.м; гаражу Є-1 площею 16,0 кв.м; з оглядовою ямою, площею 2,5 кв.м; вбиральні Г-1 площею 0,9 кв.м; душу Ж-1 площею 0,8 кв.м; №4 - воріт; №10 - зливної ями; П,Ш - тротуарів. Співвласниками даного будинку є також відповідач ОСОБА_3, якому належить 99/300 частин, та відповідач ОСОБА_2, якому належить 67/300 вказаного будинку. При цьому, з відповідачем ОСОБА_2 у нього склались відносини, які виключають подальше спільне користування спільним будинком, але ОСОБА_2 відмовляється у добровільному порядку здійснити розподіл спільного часткового майна, що змушує позивача звернутись із даним позовом до суду.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просить суд виділити йому в окремий об'єкт нерухомого майна належні йому на праві власності 99/300 часток вищевказаного будинку, які складаються з: житлової прибудови А2-1 з нежитловою прибудовою а2-1, сараю Б-1, огорожі №5, водопроводу №1, тротуару П, та, визнати за ним право власності в цілому на окремий об'єкт нерухомого майна, що складається з житлової прибудови А2-1, нежитлової прибудови а2-1, сараю Б-1, огорожі №5, водопроводу №1, тротуару П.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач ОСОБА_3 посилається на те, що, йому, на праві спільної часткової власності належить 99/300 часток будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що складаються з: житлової прибудови А2-1 з нежитловою прибудовою а2-1, сараю Б-1, огорожі №5, водопроводу №1, тротуару П. Співвласниками даного будинку є також позивач ОСОБА_1, якому належить 67/150 частин, та відповідач ОСОБА_2, якому належить 67/300 вказаного будинку. При цьому, з відповідачем ОСОБА_2 у нього склались відносини, які виключають подальше спільне користування спільним будинком, що змушує його звернутись із зустрічним позовом до суду.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просить суд зобов'язати позивача ОСОБА_1 :

1. змінити матеріал непрозорої залізобетонної огорожі на прозору, розташовану на межі ділянки вздовж стіни нежитлової прибудови а-1;

2. проводити у подальшому усі зміни в існуючій схемі водопроводу за згодою із ним;

3. виділити прохід до зони обслуговування будинку з південної сторони земельної ділянки;

4. забезпечити йому користування зливною ямою, що мається по факту;

5. забезпечити йому користування туалетом Г-1 та душем Ж-1.

6. забезпечити виїзд автомобіля із ділянки через ворота №4.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що, йому, на праві спільної часткової власності належить житлове приміщення А-1 з нежитловою прибудовою а1-1 у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Співвласниками вказаного будинку є також: позивач ОСОБА_1, та відповідач ОСОБА_3 Земельна ділянка, на якій розташовано вказаний будинок, не приватизована. У 2008 році ОСОБА_1, без отримання його згоди, як співвласника будинку, встановив залізобетонну непрозору огорожу висотою 2 метри на земельній ділянці яка знаходиться у загальному користуванні усіх співвласників будинку. При цьому, вказана огорожа завдає йому певні незручності, а саме затінює вікно та пригнічує городні рослини; виключає можливість користуватись зливною ямою, що існує по факту, та ямою для зливових стоків №10; позбавляє можливості в'їзду у двір автомобільним транспортом та виключає можливість обслуговування його приміщення з південної сторони будинку, що змушує його звернутись із даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивача ОСОБА_1 підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, не заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, та, водночас, заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на обставини, викладені ним у письмових запереченнях на позов (а.с.122).

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 (а.с.52, 53, 56).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримав свій зустрічний позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, а також, в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, суду зазначив, що, володіння останніми житловими та нежитловими прибудовами, які ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просять виділити їм в окремий об'єкт нерухомого майна - є спірним. При цьому, певні об'єкти, а саме зливна яма та туалет повинні знаходиться у спільному користуванні співвласників, і не можуть належати лише одному із співвласників спірного будинку.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління головного архітектора міста, Департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, Державного підприємства «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» - не з'явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи - суду не надали.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, судом встановлено, що, співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є: позивач ОСОБА_1, якому належить 67/150 частин вказаного будинку; відповідач ОСОБА_3, якому належить 99/300 частин вказаного будинку, та відповідач ОСОБА_2, якому належить 67/300 частин вказаного будинку (а.с.12,13).

Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, сторони, які є співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, не можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, що є підставою для їх звернення із вищевказаними позовами до суду.

При цьому, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що, він фактично володіє житловою прибудовою А1-1, площею 36,2 кв.м; нежитловою прибудовою а-1, площею 11,5 кв.м; тамбуром а3-1 площею 2,8 кв.м; сараєм В-1 площею 12,8 кв.м; літньою кухнею Д-1 площею 6,7 кв.м; гаражем Є-1 площею 16,0 кв.м; з оглядовою ямою, площею 2,5 кв.м; вбиральнею Г-1 площею 0,9 кв.м; душем Ж-1 площею 0,8 кв.м; №4 - воріт; №10 - зливною ямою; П,Ш - тротуаром, відповідно до чого саме ці житлові та нежитлові об'єкти нерухомого майна повинні бути виділені йому в окремий об'єкт нерухомого майна.

Згідно ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування законодавства, що регулює права власності громадян на житловий будинок», поділ права спільної власності на житловий будинок можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділена окрема частина будинку із самостійним виходом.

Аналіз положень ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Крім того, оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

При цьому, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 на підтвердження існування технічної можливості виділу їх часток в окремий об'єкт нерухомого майна надано, кожним, «Технічний висновок за результатами обстеження стану конструкцій будівель та споруд щодо можливості виділу частки в окреме домоволодіння з привласненням окремої поштової адреси», виконаний Державним підприємством «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект».

Разом з цим, суд, вищевказаний Технічний висновок вважає неналежним доказом, оскільки, вказаний висновок виконаний не експертом в галузі будівництва, а спеціалістом, яким, в свою чергу, не підтверджено наявність відповідного обсягу знань у вказаній галузі, та наявність права надавати відповідні висновки щодо існування технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Крім того, вищевказаний Технічний висновок не містить у собі відомостей щодо відповідності об'єктів нерухомого майна, якими фактично володіють позивач ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3, їх часткам у спільній частковій власності, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо виділу часток співвласників без відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, а також питання щодо присудження грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась у разі поділу.

Таким чином, відсутність доказу, який підтверджує наявність технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі дає підстави суду дійти висновку, що, ні позивачем ОСОБА_1, ні відповідачем ОСОБА_3 не підтверджено в ході розгляду справи ті обставини, на які останні посилаються в обґрунтування своїх позовних вимог.

При цьому, відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд, в судовому засіданні роз'яснив особам, які беруть участь у справі їх право звернутись до суду у встановленому ст.143 ЦПК України порядку із заявою про призначення відповідної експертизи. Разом з цим, заяв чи клопотань щодо призначення у справі експертизи від осіб, які брали участь у справі, в ході розгляду справи не надходило.

Враховуючи вищевикладене, та, приймаючи до уваги, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд дійшов висновку, що, як позовні вимоги позивача ОСОБА_1, так і зустрічні позовні вимоги відповідача ОСОБА_3 є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо зустрічних позовних вимог відповідача ОСОБА_2 - суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.2,7 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

При цьому, згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Дослідивши матеріали, якими відповідач ОСОБА_2 обґрунтовує свої зустрічні позовні вимоги, суд встановив, що, між сторонами виник спір щодо порядку володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Водночас, суд також встановив, що, матеріали, якими відповідач ОСОБА_2 обґрунтовує свої зустрічні позовні вимоги, не містять доказів, з яких можливо встановити факт порушення прав відповідача ОСОБА_2 іншими співвласниками спільного будинку, а саме позивачем ОСОБА_1, якого відповідач ОСОБА_2 просить зобов'язати вчинити дії, зазначені у його зустрічному позові.

Зокрема, відповідачем ОСОБА_2 не наведено жодного порядку, встановленого законом, за яким співвласник нерухомого майна зобов'язаний встановлювати огорожу із прозорого матеріалу. Крім того, відповідачем ОСОБА_2 не доведено сам факт встановлення позивачем ОСОБА_1 залізобетонної огорожі на ділянці, що не знаходиться у володінні останнього.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 не доведено факт вчинення позивачем ОСОБА_1 будь-яких дій, направлених на зміну існуючої схеми водопроводу.

Крім того, з матеріалів справи не можливо встановити, яким чином позивач ОСОБА_1 порушує право відповідача ОСОБА_2 на отримання доступу до південної сторони земельної ділянки; на отримання доступу до зливної ями, туалету Г-1, душу Ж-1, а також воріт №4.

Враховуючи вищевикладене, та, приймаючи до уваги, що, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд дійшов висновку, що, зустрічні позовні вимоги відповідача ОСОБА_2 є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд, керуючись ст.88 ЦПК України, вважає необхідним судові витрати покласти на позивача.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову відповідача ОСОБА_3, суд, керуючись ст.88 ЦПК України, вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову відповідача ОСОБА_2, суд, керуючись ст.88 ЦПК України, вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_2

Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, матеріали справи не містять належного та допустимого доказу, підтверджуючого той факт, що, кожне з приміщень спірного будинку має набір житлових та допоміжних приміщень для автономної та незалежної одна від одної експлуатації відповідно до будівельних та санітарних норм, суд, керуючись ст.ст.4, 5, 10, 15, 60, 169, 208, 209, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.361, ч.1 ст.364 ЦК України, п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування законодавства, що регулює права власності громадян на житловий будинок»,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції; Управління головного архітектора міста «Про виділ частки майна в натурі та визнання права власності» - відмовити повністю.

Судові витрати за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції; Управління головного архітектора міста «Про виділ частки майна в натурі та визнання права власності» - покласти на позивача ОСОБА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції; Управління головного архітектора міста «Про виділ частки майна в натурі та визнання права власності» - відмовити повністю.

Судові витрати за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції; Управління головного архітектора міста «Про виділ частки майна в натурі та визнання права власності» - покласти на відповідача ОСОБА_3.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, Державне підприємство «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» «Про зобов'язання вчинити певні дії щодо домоволодіння співвласників» - відмовити повністю.

Судові витрати за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради, Державне підприємство «Проектний інститут «Дніпродзержинськцивільпроект» «Про зобов'язання вчинити певні дії щодо домоволодіння співвласників» - покласти на відповідача ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Нельга Д. В.