№ 2-422-15
(№ 760-2032-14-ц)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05. 03. 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Бобровник О. В.

при секретарі: Мурга Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Київенерго» - про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Київенерго» - про зобов'язання вчинити дії.

Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона є власником нежилого приміщення, згідно договору купівлі - продажу нежилого приміщення від 06.12.2006 р., електропостачання якого, у зв'язку із закінченням договору оренди, 18.08.2011 року було припинено, що підтверджується Актом № відключення споживача.

З метою поновлення електропостачання 25.07.2013 року позивач звернулась до СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго» щодо укладення договору про постачання електричної енергії та отримала необхідний перелік документів для укладення договору, зокрема зазначалось про необхідність надання акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, погодженого електропередавальною організацією, яка не є постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Зважаючи, що електропостачання приміщення позивача здійснюється через головний розподільчий щит-1 (ГРЩ-1) будинку АДРЕСА_1, який перебуває на балансі відповідача, позивач заявою від 26.09.2013 р. звернулась до ОСББ «Волинь» з проханням погодити акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін у запропонованій редакції.

Відповідач листом від 24.10.2013 р. відмовив в погодженні акту по причині невірно зазначеної інформації щодо правового статусу ОСББ «Волинь» в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

В подальшому заяви позивача від 14.11.2013 р. та від 19.12.2013 р. відповідач листами від 17.12.2013 р. та від 18.01.2014 р. залишив без розгляду.

Позивач зазначала, що безпідставні відмови відповідача погодити акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін перешкоджають позивачу у поновленні електропостачання приміщення шляхом укладення договору про постачання електричної енергії.

В зв'язку із зазначеним позивач вважаючи свої права порушеними просила суд:

- визнати бездіяльність Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» щодо забезпечення ОСОБА_1 належних умов використання неподільним майном співвласників будинку АДРЕСА_1 неправомірною;

- зобов'язати Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» забезпечити належні умови використання неподільним майном співвласників будинку АДРЕСА_1, а саме ГРЩ-1 шляхом погодження ОСОБА_1 Акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в запропонованій редакції.

Позивач в судове зсідання не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що ОСББ «Волинь» має правовий статус балансоутримувача та споживача електричної енергії, а тому позивач невірно визначив правовий статус відповідача, як електропередавальної організації по договору про постачання електричної енергії, зазначив, що Правила користування електричною енергією (ПКЕЕ) затверджені Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 року не встановлюють для балансоутримувача обов'язку погоджувати акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін для договору про постачання електричної енергії в якому ОСББ «Волинь» не виступає стороною. В зв'язку із зазначеним представник відповідача просив су відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, згідно договору купівлі - продажу нежилого приміщення від 06.12.2006 р. є власником нежилого приміщення в житловому будинку, який перебуває на балансі ОСББ «Волинь».

Електропостачання приміщення позивача було припинено на підставі листа споживача від 13.07.2011 року, що підтверджується актом доданим до позову.

Згідно до Акту відключення споживача при розірванні договору № від 18.08.2011 року (а.с. 15) вбачається, що інженером СВП «Київенерго» у присутності представника споживача відбулось припинення подачі електроенергії від ввідного автоматичного вимикача, електроустановка споживача відключена 18.08.2011 року.

З Акту № від 18.08.2011 року вбачається, що відключення електропостачання приміщення позивача відбулось на комутуючому пристрої, який належить споживачу за його заявою та в його присутності на електроустановці споживача.

Доказів в підтвердження того, що припинення електропостачання приміщення позивача відбулось в наслідок неналежних умов використання неподільним майном співвласників будинку № 10 по вул. Волинській, або на електроустановці в ГРЩ-1 чи в межах відповідальності ОСББ «Волинь» в процесі розгляду справи суду надано не було.

Також позивачем не було доведено зв'язок між припиненням електропостачання в приміщенні позивача та неналежними умовами використання неподільним майном співвласників будинку № 10 по вул. Волинській з боку ОСББ «Волинь».

Тому позовна вимога про визнання бездіяльності Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» щодо забезпечення ОСОБА_1 належних умов використання неподільним майном співвласників будинку АДРЕСА_1 неправомірною - є недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до пункту 1.1. Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ) затверджених Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 року - ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Відповідно до пункту 1.2 ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії - домовленість двох сторін (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом і споживач), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час продажу постачальником за регульованим тарифом електричної енергії споживачу за тарифами, які регулюються відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 5.1. ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до пункту 5.2. ПКЕЕ при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3 до ПКЕЕ).

Згідно до типового договору про постачання електричної енергії, який затверджений в Додатку № 3 до Правил користування електричною енергією визначено, що договір про постачання електричної енергії є двостороннім договором сторонами якого виступають споживач та постачальник електричної енергії.

За змістом позовних вимог ОСОБА_1, як споживач електричної енергії звернулась до ПАТ «Київенерго», як до постачальника електричної енергії по питанню укладення договору про постачання електричної енергії.

Відповідно до пункту 1.2 ПКЕЕ електропередавальна організація - суб'єкт господарювання, який отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами або місцевими (локальними) електричними мережами, а також суб'єкт господарювання, який отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами та ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території.

Відповідно до пункту 1.2 ПКЕЕ постачальник електричної енергії - суб'єкт господарювання, який отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії.

Відповідно до пункту 1.14. ПКЕЕ спірні питання між споживачем та постачальником електричної енергії або електропередавальною організацією розглядаються в межах наданих законодавством повноважень НКРЕ, центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління в електроенергетиці, Антимонопольним комітетом, Держенергонаглядом та судом.

Згідно до листа Національної комісії , що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 8451/26/47-13 від 25.11.2013 р. вбачається, що ОСББ «Волинь» є споживачем електроенергії - юридичною особою, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок ОСББ і не може здійснювати ліцензовану діяльність з передачі та/або постачання електричної енергії у зв'язку з відсутністю ліцензії на вказані види господарської діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 91 ЦК України юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

ОСББ «Волинь» не має відповідної ліцензії і не може бути електропередавальною організацією, чи постачальником електричної енергії, та не може виступати стороною договору про постачання електричної енергії від імені постачальника.

Відповідно до пункту 5.6. ПКЕЕ невід'ємними частинами договору про постачання електричної енергії є: 1) акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Пункт 5.6. ПКЕЕ встановлює обов'язок укладення акту про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін для сторін такого договору і не передбачає погодження підписаного між сторонами договору акту.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Кодексу.

Постановою Верховного суду України від 10 жовтня 2012 року по справі № 6-110 цс 12 визначено, що серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин.

Суд вважає, що вимога зобов'язати Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» забезпечити належні умови використання неподільним майном співвласників будинку шляхом погодження спірного Акту не відповідає способу захисту права передбаченому ст. 16 ЦК України.

Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором.

Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-111цс13).

Суд вважає, що відмова відповідача погоджувати спірний акт від імені постачальника електричної енергії є обґрунтованою, а вимога позивача зобов'язати погодити акт розмежування балансової належності та відповідальності сторін для договору в якому відповідач не виступає стороною - не ґрунтується на вимогах закону.

З урахуванням викладеного вище вбачається, що позивачем не було доведено обставин на які вона посилалась як на підставу позову, а тому суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими та не доведеними, а відтак не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.. ст.. 16, 91, 227, 611 ЦК України, ПКЕЕ затверджених Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 р., ст. ст. 3, 4, 10,11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: