Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника Кузьмінова Дмитра Валерійовича, на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 березня 2008 року між банком та ОСОБА_7 було укладено кр <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_297/ed_2013_07_04/pravo1/T265400.html?pravo=1>едитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 30 тис. дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 07 березня 2013 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов'язань за вказаним кредитним договором, 04 березня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок загальною площею 53,10 кв. м по АДРЕСА_1

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовʼязань за кредитним договором, в останнього станом на 18 квітня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 27 209,54 дол. США, в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з укладанням від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номера земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на: нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, та виселити відповідача і інших осіб, які зареєстровані та (або) проживають у житловому будинку, що знаходиться в іпотеці.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 24 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 04 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено кр <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_297/ed_2013_07_04/pravo1/T265400.html?pravo=1>едитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 30 тис. дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річник на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 07 березня 2013 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов'язань за вказаним кредитним договором, 04 березня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок загальною площею 53,10 кв. м по АДРЕСА_1

Позичальник належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв'язку з чим у нього станом на 18 квітня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 27 209,54 дол. США, в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що на момент ухвалення рішення набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <nau://ukr/1304-18>, згідно з яким предмет іпотеки не може бути примусово відчужено.

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 <nau://ukr/435-15|st1054>ЦК України <nau://ukr/435-15> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовʼязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовʼязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України <nau://ukr/435-15|st526> зобовʼязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st33> передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовʼязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовʼязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <nau://ukr/1304-18> (далі - Закон) протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» <nau://ukr/2654-12|st4> та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st5>, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовʼязання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України <nau://ukr/435-15|st263>), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовʼязання, а не звільненням від його виконання. Таким чином, встановлений Законом не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 цього Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовʼязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року (справи № 6-57цс15 і № 6-58цс15).

Суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень вказаного не врахували та дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позову на підставі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2011_11_02/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2011_11_02/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
І.К. Парінова
Т.О. Писана