У х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за письмовою розпискою, посилаючись на те, що 05 березня 2014 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 було надано грошові кошти у сумі 131 760 грн, строком повернення до 15 квітня 2014 року.

Однак ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором не виконав.

ОСОБА_2 просив його позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 борг у розмірі 131 760 грн; на користь держави судовий збір у розмірі 1317 грн 60 коп.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того самого роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції вказував на те, що між сторонами було укладено договір позики, який підтверджується відповідною розпискою. Оскільки відповідач не повернув борг у передбачений розпискою термін права позивача порушені і підлягають судовому захисту.

Залишаючи без змін заочне рішення суду першої інстанції апеляційний суд указував на те, що судом правильно застосовані норми матеріального права.

Установлено, що 05 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 131 760 грн, строк повернення яких ‒ 15 квітня 2014 року.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів протиправних дій ОСОБА_2 щодо написання ОСОБА_3 указаної розписки.

Апеляційним судом доводи апеляційної скарги перевірено та наведено конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи.

Отже, встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при її постановленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 відхилити, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

В.М. Коротун