АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________Провадження № 22ц/790/1075/15 Головуючий 1 інстанції Наумова С.М.Справа № 638/863/13-ц Доповідач: Коваленко І.П. Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Довгаль А.П., Коровіна С.Г.,

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» про зобов'язання вчинити певні дії і просила зобов'язати відповідача припинити вимагати від неї виконувати зобов'язання в іноземній валюті -ЕUR, відповідно до вимог ст. 524 ЦК України, зобов'язати відповідача виразити зобов'язання позивачки перед відповідачем у національній валюті України - гривні, припинити правовідносини у вигляді договору від 31 серпня 2007 року про відкриття кредитної лінії №12005-010/-7Ф,договір від 31 серпня 2007 року про відкриття кредитної лінії № 12005-010/07Ф визнати недійсним.

Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав та пояснив, що 31 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії №12005-10/070 на загальну суму 28000 ЕUR із розрахунку 12,49 % річних за час фактичного користування кредитом. На думку позивача всупереч діючого законодавства України відповідач вимагає виконувати зобов'язання в іноземній валюті, чим порушує її право як споживача, а також діюче законодавство України. Чинний цивільний кодекс України розрізняє валюту зобов'язання та валюту виконання зобов'язання. Єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведені розрахунків між резидентами на території України є гривня. На день укладення спірного кредитного договору іноземний курс валюти становив за курсом НБУ 1 ЕUR = 6,8731 грн. (сума зобов'язання дорівнює 28000 ЕUR х 6.8731=192446,8 грн.) та на день подачі позову становить 1 ЕUR = 10,669856 грн. сума зобов'язання дорівнює 28 000 ЕUR х 1066,9856= 298755,968 грн. Отже існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. З підвищенням курсу іноземної валюті, сума зобов'язання значно зросла, яку необхідно сплачувати, в зв'язку з чим погіршився фінансовий стан позивачки. Виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів справедливості. Крім того, представник позивачки вважав, що ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» відповідно до статуту не мав право вдавати кредити в іноземній валюті фізичним особам,тому просив суд задовольнити вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засідання проти позовних вимог заперечував, надав копію договору № 12005-010/07Ф від 31 серпня 2007 року про відкриття кредитної лінії з особистим підписом відповідачки про ознайомлення з вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», надано копію анкети позивачки, якою підтверджується, що позивачка неодноразово брала кредити в іноземній валюті. Зростання курсу іноземної валюти є загальновідомим фактом. Позивачка, згідно анкети, має вищу економічну освіту. Крім того, позивачем до суду надано копію Статуту ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК», копію банківської ліцензії та дозвіл на проведення банківських операцій. Представник відповідача вважав позовні вимоги незаконними та безпідставними, так як банк мав право на момент укладення спірного договору право кредитування фізичних осіб у іноземній валюті, тому просив суд у позові відмовити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити її вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не всі вимоги були розглянуті судом ,а саме рішення постановлено під впливом втручання сторонніх осіб у хід розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК» створено шляхом перейменування Акціонерного комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» (заснованого відповідно до рішення Установчих зборів акціонерів, протокол №1 від 20 вересня 1992 року, зареєстрованого Національним банком України 29 грудня 1992 року за реєстраційним №139) згідно рішення позачергових Загальних Зборів акціонерів Банку (Протокол №3 від 07 вересня 2009 року) і є правонаступником його прав і обов'язків.

Банк, як фінансова установа, отримав у встановленому законом порядку (статті 19,47 Закону України «Про банки та банківську діяльність) банківську ліцензію № 7 та дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу П Закону України від 15 лютого 2011 року №3024-У1 «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Отже, згідно до п.1 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати операції з валютними цінностями. Іноземна валюта, як засіб платежу, зокрема за зобов'язаннями, відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України може використовуватись в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

31 серпня 2007 року позивачка від відповідача отримала кредит у розмірі 28000 ЕUR зі сплатою 12,49 річних на підставі договору № 12005-010/07Ф від 31 серпня 2007 року про відкриття кредитної лінії строком до 31 серпня 2017 року. На копії договору міститься особистий підпис відповідачки про ознайомлення з вимогами Закону України «Про захист прав споживачів». (а.с.4-8).

Відповідно до ч.І ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16,ч.1 ст.215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позовна вимога в частині зобов'язання відповідача припинити вимагати від позивачки виконувати зобов'язання в іноземній валюті,- ЕUR не відповідає способу захисту права, передбаченого діючим законодавством України.

Згідно частини 1 ст. 215 та 217 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3,6 ст.203 ЦК України.

Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-У1 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» яким надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється.

Кредит позивачці відповідачем надано до прийняття зазначеного закону та нормативних актів.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено,що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у ч.І ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно до п.16 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30.03.2012 року зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору, й позичальника при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відповідачем до суду надана копія Пам'ятки для клієнтів про надання кредитів, яка містить підпис позивачки про ознайомлення з умовами кредитування і можливістю отримати кредит в ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» в національній валюті України - гривні, однак, нею був отриманий кредит в іноземній валюті.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник банку пояснила, що позивачка і її батько отримували і інші кредити, і у різній валюті та у різних кредитних установах, тому вважати, що вона не була обізнана щодо умов укладання таких договорів не можна.

Крім того, представник банку пояснила, що позивачка не зверталась до банку стосовно питання внесення змін умов договору у тому числі щодо валюти договору.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивачка, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надала доказів на підтвердження своїх вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Щодо доводів представника апелянта, на які він посилався в судовому засіданні апеляційної інстанції, про необхідність реагування колегією суддів стосовно скоєного злочину відносно позивачки, колегією суддів не приймаються, оскільки позивачка у разі скоєння відносно неї будь-якого злочину не позбавлена можливості особисто звернутись до правоохоронних органів.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -