Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/418/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

27 березня 2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

представника позивача Кашаєвої О.Г.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 25 січня 2014 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що 13 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказував, що відповідач свої зобов'язання не виконав, станом на 31 жовтня 2013 року загальна заборгованість перед банком складає 12457,07 грн.

В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 12457,07 грн. та понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала вимоги за поданою до суду позовною заявою, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнавав. Не оспорював ту обставину, що укладав кредитний договір та отримував кредитні кошти, але не погоджувався з розміром кредитного ліміту, про встановлення якого зазначено в поданій до суду позовній заяві. Також посилався на те, що відповідачем пропущено терміни позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення та обґрунтування сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 13 квітня 2007 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір, за яким відповідач отримав кредитні кошти у вигляду встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3 % в місяць на суму заборгованості.

При цьому кредитні правовідносини виникли між сторонами в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання.

Відповідач в судовому засіданні не оспорював виникнення між ним та позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» правовідносин з надання кредиту шляхом звернення до банківської установи з заявою від 13 квітня 2007 року, що в силу норм ст. 634 ЦК України є договором приєднання.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг, з якими відповідач повністю погодився під час укладення кредитного договору, банк має право в будь-який момент зменшити або збільшити кредитний ліміт.

Як встановлено судом, кредитний ліміт відповідачу за платіжною карткою змінювався та станом на травень 2008 року був визначений в розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свого обов'язку належним чином не виконав.

Станом на 31 жовтня 2013 року загальна заборгованість відповідача перед банком, розрахована за умовами кредитного договору, складає 12457,07 грн., з яких: 2993,48 грн. заборгованість за кредитом, 8394,21 грн. заборгованість по процентам, 500 грн. та 569,38 грн. суми штрафу.

Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 12457,07 грн.

Разом з тим, відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживача" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 31 постанови від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст.367 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що кредитна картка відповідачу позивачем була видана строком дії на 1 рік.

Останні платежі відповідачем ОСОБА_2 були здійснені на виконання умов кредитного договору в листопаді 2008 року, як і використання кредитних коштів за карткою - також в листопаді 2008 року.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2007 року звернувся лише 25 січня 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За таких обставин, враховуючи наявність клопотання представника відповідача, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя /підпис/ Н.Л.Яковенко

Суддя Н.Л.Яковенко

27.03.2015