АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/195/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Парандюк Ю.Б.

Сторін: представника ДП "ЦДЗК" Куць О.Т., представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Центру державного земельного кадастру" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року по справі за позовом Державного підприємства "Центру державного земельного кадастру" до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ДП "Центр державного земельного кадастру" звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 7009,77 грн. матеріальної шкоди, спричиненої неналежним виконанням своїх обов'язків відповідачем як керівником підприємства.

Позивач вказав, що відповідно до договору оренди приміщення від 01.04.2011 року за №06/11, укладеного між ПАТ "Будсервіс" та Івано-Франківською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру", останній прийняв в строкове платне користування приміщення, яке після закінчення строку дії договору повинно було бути передано по акту орендодавцю.

Рішенням господаського суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2013 року, залишеним без зміни постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21 січня 2014 року, зобов'язано ДП "Центр державного земельного кадастру" в особі Івано-Франківської регіональної філії повернути ПАТ "Будсервіс" приміщення, загальною площею 373,20 кв.м., які розташовані на другому поверсі в будинку АДРЕСА_1 у спосіб та порядку визначеному договором оренди приміщень №06/11 від 01.04.2011 р. , а також стягнено із ДП на користь ПАТ "Будсервіс" 144 000 грн. неустойки за користування річчю без належних правових підстав і 4 027 грн. судового збору.

Посилаючись на те, що після закінчення строку дії договору, ОСОБА_2, як директор ДП, не вжив заходів щодо передачі майна орендодавцю та складанню акту приймання -передачі майна, що стало причиною сплати неустойки, позивач просив задовольнити вимоги і стягнути з відповідача середній заробіток на підставі ст.130 КЗпП України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24.11.2014 року у задоволенні позову Державного підприємства "Центру державного земельного кадастру" до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

ДП "Центр державного земельного кадастру" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24.11.2014 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду на користь Центру ДЗК у сумі 7009,77 грн.

Апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене без повного з'ясування всіх обставин справи, не надано належної оцінки наданим доказам, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного вирішення справи по суті; з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з цим дане судове рішення є незаконним.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не доведено, що шкода завдана підприємству у вигляді зайвих грошових виплат заподіяна з вини відповідача.

Однак колегія не погоджується з таким висновком суду, оскільки він суперечить встановленим обставинам по справі та вимогам закону, а тому вищезазначене рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №197-к від 23 жовтня 2012 року, ОСОБА_2 прийнято на посаду начальника Івано-Франківської регіональної філії Центру ДЗК із 24 жовтня 2012 року.

Наказом №62-к від 17 лютого 2014 року, ОСОБА_2 звільнено із займаної ним посади із 17 лютого 2014 року, згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.

Відповідно до довідки Філії від 30.05.2014 року за № 1-411 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 за грудень -січень 2014 року становить 7009,77 грн.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2013 року, залишеним без зміни постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21 січня 2014 року, зобов'язано ДП "Центр державного земельного кадастру" в особі Івано-Франківської регіональної філії повернути ПАТ "Будсервіс" приміщення, загальною площею 373,20 кв.м., які розташовані на другому поверсі в будинку АДРЕСА_1 у спосіб та порядку визначеному договором оренди приміщень №06/11 від 01.04.2011 р.

Вирішено стягнути із ДП "Центр державного земельного кадастру" в особі Івано-Франківської регіональної філії на користь ПАТ "Будсервіс" 144 000 грн. неустойки за користування річчю без належних правових підстав, а також 4 027 грн. судового збору.

На виконання даного рішення суду відкрито виконавче провадження за №42165722 щодо примусового стягнення боргу з Центу ДЗК, накладено арешти на рахунки та майно Івано-Франкіської регіональної філії та списано з рахунків 34 967,57 грн. боргу, що стверджується платіжним дорученням від 21.05.2014 року за № 186.

Розглядаючи спір господарські суди встановили, що Івано-Франківською регіональною Філією ДП "Центр ДЗК" порушено умови договору оренди від 01.04.2011 року, які полягали у не передачі позивачу орендованого приміщення у спосіб та порядку, встановленому даним договором оренди, за що була правомірно нарахована відповідачу неустойка в розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення, тобто за період з 01.03.2013 року по 30.06.2013 року в сумі 144 000 грн., що являє собою подвійний місячний розмір орендної плати за 6 місяців.

Дані рішення відповідно до ст. 14 ЦПК України набрали законної сили і є обов'язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Як вбачається із підпунктів 5.1. 5.3 Положення про Івано-Франківську регіональну філію ДП "Центр ДЗК", затвердженого наказом ДП "Центр ДЗК" 1 жовтня 2013 року №480, управління філією Центру ДЗК здійснює начальник Філії Центру ДЗК, який призначається на посаду і звільняється з неї наказом Генерального директора. Начальник філії Центру ДЗК діє на підставі цього положення й довіреності підприємства та забезпечує виконання покладених на Філію Центру ДЗК завдань. П. 4.4.2 зазначеного Положенням передбачено, що філія Центру ДЗК зобов'язана відповідно до укладених договорів виконувати взяті на себе зобов'язання, забезпечувати виконання робіт та надання послуг.

Згідно вимог п.2.4 Договору обов'язки по складанню акту приймання-передачі покладено на сторону, котра передає майно іншій стороні, тобто на ДП "Центр ДЗК".

Згідно зі ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до ст.ст.132, 133 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники несуть обмежену матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобіганням простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і псуванню матеріальних, грошових чи культурних цінностей.

Верховний Суд України в постанові №14 від 29 грудня 1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам:, організаціям їх працівниками" роз'яснив, що на підставі п.2 ст.133 КЗпП за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники і інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники; керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів, передбачених статутом підприємства, установи, організації чи іншим відповідним положенням.

До зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів.

На них самих покладається матеріальна відповідальність у зазначених межах, якщо з їх вини не було своєчасно вжито заходів до стягнення шкоди з безпосередніх заподіювачів її й таку можливість підприємство втратило.

Враховуючи встановлені обставини справи, вищезазначені вимоги закону, колегія вважає, що причиною завдання матеріальної шкоди внаслідок сплати ДП "Центр державного земельного кадастру" на виконання судового рішення Господарського суду у Івано-Франківської області від 17 жовтня 2013 року пені, державного мита стало порушення трудових обов'язків з боку начальника Івано-Франківської регіональної філії Центру ДЗК - відповідача ОСОБА_2

Таким чином колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 має відшкодувати підприємству матеріальну шкоду у межах свого середнього місячного заробітку на підставі ст.132 КЗпП України.

Колегія не приймає до уваги посилання представника ОСОБА_2 на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогами про стягнення матеріальної шкоди, оскільки він спростовується матеріалами справи та вимогами закону.

Так, відповідно до ч.3 ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Судом встановлено, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2013 року набрало законної сили з часу ухвалення 21 січня 2014 року Львівським апеляційним господарським судом постанови про залишено рішення без зміни, а позивач звернувся з позовом до суду 14 серпня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Центру державного земельного кадастру" задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 в користь Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" 7009 грн. (сім тисяч дев'ять) матеріальної шкоди та 243,60 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Є. Фащевська