Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/1893/15 Головуючий у 1 інстанції: Нещеретна Л.М.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г

суддів Гончар М. С.,

Каракуші К.В.

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Державна автомобільна інспекція МВС МРЕО-1 м. Запоріжжя, Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції, про поділ майна, набутого під час шлюбу та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Державна автомобільна інспекція МВС МРЕО-1 м. Запоріжжя, Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції, про поділ майна, набутого під час шлюбу та визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначала, що з 28 червня 1991 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

Під час шлюбу, за спільні кошти ними був придбаний об'єкт нерухомості у вигляді трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1. Покупцем квартири, за згодою подружжя, по договору купівлі-продажу від 23.09.1998 року є відповідач.

Крім квартири під час шлюбу за спільні кошти було придбано автомобіль ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_2, 2000 року випуску, кузов № НОМЕР_1, який також було зареєстровано за відповідачем.

На даний час шлюбні відносини між ними припинені, однак шлюб не розірвано.

У зв'язку з тим, що квартиру та автомобіль було придбано за період їх спільного мешкання та за спільні кошти, вважає, що їй належить право власності на 1/2 частину зазначеного майна.

Зазначає, що оскільки автомобіль є неподільною річчю просить стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля в грошовому еквіваленті, що складає 13 100 грн. 00 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_2, 2000 року випуску, кузов № НОМЕР_1 в грошовому еквіваленті, що складає 13 100 грн. 00 коп. та стягнути витрати на оплату судового збору та витрати, понесені на витребування доказів по справі.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 вартість 1/2 частини автомобіля ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_2, 2000 року випуску, кузов № НОМЕР_1 у розмірі 13 100 грн. 00 коп., витрати на оплату судового збору у розмірі 2 349 грн. 38 коп., а всього стягнуто 15 449 гривень 38 копійок.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить змінити рішення суду в частині стягнення вартості 1/2 частини автомобіля, у задоволені позовної вимоги в цій частині відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В частині задоволення судом першої інстанції позовних вимог щодо визнання права власності за кожним із подружжя по ? частини квартири АДРЕСА_1 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно ч. 1 п. 4, ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За роз'ясненнями п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Частиною 5 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Матеріали справи не містять даних про попереднє внесення ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду суми грошової компенсації ? вартості автомобіля ЗАЗ 110307, а, навпаки, свідчать про його відмову попередньо вносити такі кошти і вимог за ст. 365 ЦК України не заявлено.

Отже, вирішуючи питання про стягнення з відповідача компенсації вартості 1/2 частини автомобіля на користь позивачки, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не враховував положення ч.ч.4,5 ст. 71 СК України та відсутність згоди на це відповідача.

Оскільки позивачем заявлялися вимоги поділити спільно нажитий автомобіль, визнавши його об'єктом спільної сумісної власності подружжя, колегія судів вважає, що відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ автомобіля, слід визнати за сторонами ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення в оскаржуваній частині скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307,309,314 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2015 року в частині поділу автомобіля ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_2, 2000 року випуску скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 право власності на 1 / 2 частину автомобіля ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_2, 2000 року випуску за кожним. Автомобіль ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_2, 2000 року випуску залишити у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В решті рішення суду не оскаржувалось.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: