Провадження № 2/127/634/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником кімнати №39 у будинку №172 по вул. Київська в м. Вінниці, яка належить йому на праві приватної власності.

В даній кімнаті позивач на протязі останніх десяти років проживав в цивільному шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, на протязі останніх двох років спільне подружнє життя сторін не склалось, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Сторони припинили спільне господарство та фактично припинили шлюбні відносини.

З травня 2013 року по даний час відповідач та їхній спільний син ОСОБА_5 в вищезазначеній кімнаті, належній позивачу, не проживають, комунальними послугами не користуються і всі обовязки, що випливають з утримання житлового приміщення, виконує лише позивач, переплачуючи кошти за комунальні послуги за відповідача та сина, які даними послугами не користуються.

Позивач вважає, що відповідач та їхній спільний син втратили право користування житловим приміщенням на підставі ч.2 ст.107 ЖК УРСР у звязку з переїздом в інше житлове приміщення, однак добровільно знятись з реєстрації місця проживання відповідач не бажає.

Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив визнати відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням кімнатою №39 у будинку №172 по вул. Київська у м. Вінниці у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання в квартиру ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, та її представник адвокат ОСОБА_4, позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору за довіреністю ОСОБА_6 до судового засідання не зявилась, однак в матеріалах справи міститься від неї заява про розгляд справи у її відсутність, при вирішенні даного спору просить врахувати права та інтереси неповнолітньої дитини.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач являється власником кімнати №39 у будинку №172 по вул. Київська в м. Вінниці, яка належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серія та номер б/н, виданий 16.01.2009 року виконкомом Вінницької міської ради, дублікат якого видано 16.10.2014 року виконкомом Вінницької міської ради, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №30250580, наданим Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 01.12.2014 року (а.с.56), та технічним паспортом на квартиру, що знаходиться у власності громадянина, виданим КП «ВМБТІ» 28.03.2008 року (а.с.7-8).

Як вбачається з пояснень сторін в судовому засіданні протягом останніх десяти років позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у сторін є спільний син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження серії І-АМ №293096, виданого повторно В ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області 09.09.2014 року (а.с.11).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію, виданої МКП «ЖЕК №15» від 02.09.2014 року №2685/р, в кімнаті №39 у будинку №172 по вул. Київська в м. Вінниці зареєстровані: ОСОБА_1 власник; та ОСОБА_5 син (а.с.10).

Згідно акту МКП «ЖЕК №15» №010914/862 від 01.09.2014 року, складеного майстром МКП «ЖЕК №15» ОСОБА_7, юристом МКП «ЖЕК №15» ОСОБА_8 та мешканцями будинку, затвердженого начальником МКП «ЖЕК №15» ОСОБА_9, ОСОБА_5 хоча і зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проте не проживав та не проживає за вищевказаною адресою (а.с.9).

Окрім того, згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС у Вінницькій області від 24.10.2014 року встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, з 31.03.2003 року (а.с.13), що також підтверджується довідкою МКП «ЖЕК №5» від 06.03.2015 року (а.с.74).

До того ж, із показань свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_10 винаймала у позивача кімнату №39 у будинку №172 по вул. Київська в м. Вінниці на сім`ю із трьох чоловік з 2010 року по квітень 2014 року, договір найму укладався між ними в усній формі, на протязі 2010-2012 роках кошти за найм квартири ОСОБА_10 сплачувала відповідачу, а в 2013-2014 роках за коштами приходив позивач, з кімнати позивача сім`я ОСОБА_10 виселилась до 15.04.2014 року.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що вона доводиться кумою сторонам та хрещеною матірю їхньому неповнолітньому сину ОСОБА_5 Сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали у трьохкімнатній квартирі зі всіма зручностями, що належить відповідачу на праві власності за адресою: м. Вінниця, вул. Коцюбинського, 11/140. Їй було відомо, що у кімнаті позивача, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 172/39, проживали квартиронаймачі. Проте, з квітня 2014 року спільне подружнє життя сторін не склалось та останні припинили спільне проживання.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, їх показання дані в судовому засіданні обєктивно підтверджуються іншими доказами по справі.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт, що відповідач ОСОБА_3 не є зареєстрованою та ніколи не проживала у кімнаті позивача, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 172/39. Тоді як їхній син ОСОБА_5 не проживав та не проживає, проте є зареєстрованим за вищезазначеною адресою.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту позову та пояснень позивача та його представника в судовому засіданні предметом даного позову є визнання відповідача та неповнолітньої дитини сторін такими, що втратили право користування житловим приміщенням у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання на підставі ч.2 ст.107 ЖК УРСР.

Зі змісту статті 107 ЖК УРСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з житлового приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Проте, як встановлено в судовому засіданні відповідач та неповнолітня дитина сторін ніколи не проживали у спірній кімнаті на не виїжджали з останньої, а відтак відсутній сам факт переїзду, який є підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Окрім того, відповідач ніколи не проживала та не була зареєстрована у кімнаті (квартирі) позивача, а тому вона й не набула права користування даним приміщенням, а відтак не може бути визнана такою, що втратила право на користування останнім.

Також, суд звертає увагу, що стаття 107 ЖК УРСР, на яку як на підставу позову посилався позивач та його представник в судовому засіданні, врегульовує питання розірвання договору найму жилого приміщення, тоді як у виниклих правовідносинах договір найму не уклався, окрім того дання норма не визначає підстав втрати права користування жилим приміщенням.

Оскільки кімната (квартира) позивача є приватною власністю, то при вирішенні даного спору слід застосовувати відповідні норми ЦК України з урахуванням норм ЖК УРСР, які регулюють питання щодо приватного житлового фонду, проте позивач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст.11, 31 ЦПК України, та не змінив предмет та підставу позову.

Більш того, відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає.

Фізична особа може мати кілька місць проживання (ч.6 ст.29 ЦК України).

Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 року (надалі Конвенція) не містить окремої статі щодо захисту житлових прав дітей. Однак принципові позиції відстежуються в таких її положеннях.

Відповідно до ч.1 ст.16 Конвенції жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Згідно з ст.6 Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Разом з тим, забезпечення дотримання основоположних для дитини прав, можливе лише за наявності відповідних умов її розвитку, а саме житла та необхідного майна.

Таким чином, оскільки ОСОБА_5 є членом сім`ї позивача власника квартири (кімнати) у відповідності до ст.64 ЖК УРСР, у спірній квартирі (кімнаті) дитина була зареєстрована як член сім`ї (син) власника квартири та за згодою останнього, а відтак неповнолітній ОСОБА_5 має право на користування спірним помешканням на рівні з власником, тобто позивачем.

Отже, реєстрація сина у квартирі позивача ніяким чином не порушує прав останнього.

До того ж, суд не приймає до уваги доводи позивача як на підставу про задоволення позову про те, що реєстрація їхнього неповнолітного сина змушує його сплачувати комунальні послуги у більшому розмірі, оскільки згідно довідки МКП «ЖЕК №15» вих.№1209 від 29.12.2014 року встановлено, що нарахування по квартирі (кімнаті) позивача проводиться на підставі приладів обліку на водопостачання, електроенергії та газу, нарахування ж по даній квартирі від кількості зареєстрованих осіб проводиться лише на вивіз твердих побутових відходів (а.с.50), що є незначною сумою.

Більш того, згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що включає в себе у разі необхідності також сплату комунальних послуг.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 16 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ст.1, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.180, 181 СК України, ст.ст.9, 64, 107 ЖК УРСР, ст.ст.16, 29 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 158, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: