Провадження № 2/161/238/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2015 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Філюк Т.М.

при секретарі Сметана В.М.

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Свій позов мотивує тим, що вона 14 травня 2014 року надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 13800 гривень. Для підтвердження факту передачі коштів, відповідачем було написано розписки, згідно яких ОСОБА_2 зобов'язувалась повернути борг в сумі 4300 гривень до 10 червня 2014 року, а кошти в сумі 9500 гривень зобов'язувалась сплачувати щомісячно позивачу.

Зі спливом зазначеного в розписці терміну, ОСОБА_2 кошти не повернула і ухиляється від виконання зобов'язання.

Вказує, що вказані кошти, які вона надала в борг відповідачу.ю нею були взяті в кредит, оскільки ОСОБА_2 вчасно не повернула борг позивач змушена була сплачувати відсотки за користування кредитними коштами.

Крім того, вказує, що відповідач зобов'язана їй сплатити заборгованість з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Просить стягнути з відповідача в її користь 18900 гривень 87 копійок, що складаються з суми основного боргу в розмірі 13800 грн., відсотків за користування коштами в сумі 4300 гривень - 16,7 грн., три відсотки річних - 50,54 грн., інфляційні нарахування - 221,45 грн., а також судові витрати по справі, а саме 243, 60 гривні судового збору та 300 гривень витрат на правову допомогу.

В ході розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги, а саме просила суд стягнути з ОСОБА_2 в її користь борг в сумі 19789 гривень 59 копійок з врахування судового збору та витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач збільшені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, хоча про місце і час розгляду справи була належним чином повідомлена.

За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 14 травня 2014 року надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 13800 гривень. Для підтвердження факту передачі коштів, відповідачем було написано розписки, згідно яких ОСОБА_2 зобов'язувалась повернути борг в сумі 4300 гривень до 10 червня 2014 року, а кошти в сумі 9500 гривень зобов'язувалась сплачувати щомісячно позивачу. (а.с. 5-7).

Також встановлено, що до дня звернення позивача в суд, відповідач не повернула позивачу борг в сумі 13800 гривень, чим порушила вимоги ст. 1049 Цивільного кодексу України та зобов'язання по вищевказаному договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Аналіз встановлених судом обставин та наведених положень законодавства дає підстави зробити висновок, що між сторонами виникли договірні зобов'язання, які випливають із договору позики.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведену норму закону, вимога позивача про стягнення суми боргу за договором позики з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в сумі 288 гривень 69 копійок підлягає до задоволення.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покладається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Не підлягає до задоволення вимога позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 відсотків за користування кредитними коштами, які ОСОБА_1 отримала в якості кредиту в ПАТ «Приват Банк» та ПАТ «Дельта Банк». Позивачем не доведено належними та допустимими доказами тієї обставини, що кошти які вона передала в борг відповідачу нею отримані в банку в кредит.

Крім того, в частині стягнення з відповідача в користь ОСОБА_1 300 гривень витрат на надання правової допомоги, слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги.

Відповідно до ст. 42 ЦПК України повноваження представника сторони посвідчуються довіреністю фізичної особи, яка має бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання. Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, який виданий відповідним адвокатським об'єднанням, або договором. До ордера адвоката обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його права на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг посвідчується підписом сторін договору.

Крім того, відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Додатком до цієї постанови встановлено, що розмір компенсації витрат, пов'язаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Позивачем не надано суду розрахунків витрат на правову допомогу з огляду на витрачений на її надання час.

Наявна в матеріалах справи копія квитанції прибуткового касового ордеру від 23 жовтня 2014 року про сплату коштів за підготовку позовної заяви сама по собі не є підставою для відшкодування понесених позивачем витрат.

Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 14 088 гривень 69 копійок боргу.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 213, 214, 215, 218, 226 ЦПК України, ст.ст..526, 527, 533, 1046, 1047 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 088 гривень 69 копійок боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М.