АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/650/2015 Головуючий в І інстанції Максимович І.В.
Категорія 51 Доповідач: Лісова Г.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 23 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Лісової Г.Є.
Суддів:Семиженка Г.В.
Базіль Л.В.
При секретарі:Яковенку В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Каланчацької районної державної адміністрації на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 13 січня 2015 року за позовом ОСОБА_5 до Каланчацької районної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

10.12.2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Каланчацької районної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що при звільненні його з роботи 11 січня 2007 року не були виплачені всі належні йому від установи суми в день звільнення, а тому постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18.04.2011 року з Каланчацької районної державної адміністрації стягнено на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 2.06. по 10.10.2006 року в розмірі 202,26 грн. та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 2.06. по 10.10.2006 року в розмірі 373,59 грн.

Вважає, що діями відповідача порушено його право щодо виплати Каланчацькою районною державною адміністрацією всіх сум, що належали йому в день звільнення, внаслідок чого заподіяно моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків, докладенні додаткових зусиль для організації свого життя.

Просив стягнути з Каланчацької районної державної адміністрації моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 13 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнено з Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області. на користь ОСОБА_5 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено

Стягнено з Каланчацької районної державної адміністрації в доход держави 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі на рішення суду Каланчацька районна державна адміністрація просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить справу розглядати за відсутності представника адміністрації.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу не визнав, просить її відхилити як безпідставну, рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної, суд першої інстанції виходив з того, що Каланчацькою районною державною адміністрацією було порушено право позивача внаслідок невиплати заробітної плати в розмірі 202,26 грн. та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 373,59 грн., що встановлено постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18.04.2011 року та є підставою для відшкодування завданої моральної шкоди.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з Каланчацькою районною державною адміністрацією, якою не було виплачено позивачу при звільненні з посади начальника відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства 11 січня 2007 року заробітну плату за період з 2.06.2006 року по 10.06.2006 року в розмірі 202,26 грн. та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 2.06.2006 року по 10.10.2006 року в розмірі 373,59 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року з Каланчацької районної державної адміністрації стягнено на користь ОСОБА_5 втрачений середній заробіток за період з 2.06.2006 року по 10.06.2006 року в розмірі 202,26 грн. та компенсацію за невикористану відпустку за період з 2.06.2006 року по 10.10.2006 року в розмірі 373,59 грн., а також 404,99 грн. понесених судових витрат.

В обґрунтування заявленого позову про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 посилається на моральні страждання яких він зазнав внаслідок порушення прав невиплатою заробітної плати в розмірі 202,26 коп. та компенсації за дні невикористаної відпустки в розмірі 373,59 грн.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Частиною 1 ст.233 цього Кодексу встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як роз'яснено в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами внесеними згідно з постановою №5 від 25.05.2001 року до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством застосовується тримісячний строк позовної давності (ст.233 КЗпП).

Отже, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої йому несвоєчасною виплатою з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли такий працівник дізнався або повинен дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Про порушене право щодо невиплати в повному обсязі належних йому сум від Каланчацької районної державної адміністрації позивачу було відомо у 2011 році, що стало підставою звернення до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з Каланчацької районної державної адміністрації середнього заробітку та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, який постановою цього суду від 18 квітня 2011 року було задоволено.

Позивач визнав, що стягнені за постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2011 року суми по заробітній платі в розмірі 202,26 грн. та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 373,59 грн., а всього 575,85 грн. були виплачені йому в 2011 році.

Доводи позивача про те, що перебіг позовної давності починається часу набрання постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2011 року законної сили, тобто з 25 вересня 2014 року, після набрання законної сили якою йому у 2014 році були виплачені судові витрати в розмірі 404,99 грн. не ґрунтуються на законі, а тому не можуть бути прийняті до уваги на підтвердження ухваленого у справі рішення.

Позивачем не доведено, що строк звернення до суду ним пропущено з поважних причин, а його помилкове бачення початку перебігу строку не може бути підставою для поновлення пропущеного строку.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з вимогами про відшкодування моральної шкоди позивач звернувся за межами строку звернення до суду за захистом порушеного права, встановленого ст.233 КЗпП України, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому його слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, ст.237-1 КЗпП України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області задовольнити.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської від 13 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді