АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1466/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А. В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

14 січня 2014 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог, позивач вказував, що 11 липня 2008 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 116п-2008.

Відповідно до кредитного договору позивач надав ОСОБА_6 кредит в сумі 40 000 доларів США, відповідач зобов'язався повернути кредит в строк до 11 липня 2015 року включно, сплачувати позивачу кредит щомісячно в строк до 30 числа наступного місяця для придбання автомобіля HONDA CR-V зі сплатою 16 % річних.

04 грудня 2008 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 116п-2008 від 11 липня 2008 року було змінено графік погашення по кредиту.

08 серпня 2011 року було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 116п-2008, якою було встановлено договірне списання.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_8 був укладений договір поруки № Дп1-116п-2008 від 11 липня 2008 року.

Відповідно до умов поруки поручитель зобов'язався відповідати перед позивачем за своєчасне і повне повернення ОСОБА_6 кредиту, перерахування плати за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін, умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором.

Також, в забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_6 був укладений договір застави № Дз1-116п-2008 від 11 липня 2008 року транспортного засобу: автомобіля марки HONDA; модель - CR-V; кузов НОМЕР_2; колір - чорний; рік випуску - 2008; реєстраційний № НОМЕР_1, зареєстрований Черкаським ВРЕР при УДАІ УММВС України в Черкаській області.

Позивач свій обов'язок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав, надавши відповідачу одноразово кредит у повному розмірі 40 000 доларів США.

Відповідач, отримавши суму кредиту свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, а саме прострочив сплату основного боргу.

Зважаючи на невиконання відповідачем умов кредитного договору, відповідач повинен сплатити позивачу загальну суму заборгованості, що станом на 04 листопада 2013 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 61 710,57 доларів США, що станом на 28 листопада 2013 року за офіційним курсом НБУ становить 493 252 грн. 59 коп.), з них 40 000 доларів США (еквівалент 319 720 грн.) - заборгованість за основним зобов'язанням; 12 796,74 доларів США (еквівалент 102 284 грн. 34 коп.) - пеня за невиконання основного зобов'язання; 7 380,75 доларів США (еквівалент 58 994 грн. 34 коп.) - заборгованість за процентами по кредиту; 1 533,08 доларів США (еквівалент 12 253 грн. 91 коп.) - пеня за несплаченими процентами.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 116п-2008 від 11 липня 2008 року в сумі 61 710,57 доларів США, що станом на 28 листопада 2013 року еквівалентно 493 252 грн. 59 коп.; стягнути з ОСОБА_6 судовий збір в сумі 3 441 грн..

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року позов ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 116п-2008 від 11 липня 2008 року в сумі 61 710,57 доларів США, що станом на 28 листопада 2013 року еквівалентно 493 252 грн. 59 коп. та 3 441 грн. судового збору, а всього 496 693 грн. 59 коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_6 як незаконне та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з слідуючих підстав.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що 11 липня 2008 року між АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 116п-2008 (а.с. 11-12 Т. 1), відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит в сумі 40 000 доларів США на строк з 11 липня 2008 року по 10 липня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_8 був укладений договір поруки № Дп1-116п-2008 від 11 липня 2008 року (а.с. 11 Т. 1).

Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір застави № Дз 1-116п-2008 (а.с. 15-16 Т. 1) від 11 липня 2011 року, згідно умов якого, остання передала Банку в заставу легковий автомобіль HONDA CR-V, номер кузова НОМЕР_2, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6 на праві власності.

04 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду № 1 (а.с. 13 Т. 1) до кредитного договору № 116п-2008 від 11 липня 2008 року, якою було змінено графік погашення заборгованості.

08 серпня 2011 року було укладено додаткову угоду № 2 (а.с. 14 Т. 1) до кредитного договору № 116п-2008 від 11 липня 2008 року, якою було встановлено договірне списання.

Судом встановлено, що п. 1.2 кредитного договору передбачено, що кредит надається банком у готівковій формі через касу банку.

Відповідно до п. 1.4 договору, погашення основної суми кредиту здійснюється позичальником щомісячними платежами в термін до 30 числа кожного місяця.

Як вбачається з заяви про видачу готівки № 3 від 11 липня 2008 року (а.с. 122 Т. 1) ОСОБА_6 отримала у позивача суму коштів 40 000 доларів США, що є еквівалентом 193 668 грн..

Згідно банківської ліцензії № 138, зареєстрованої Національним Банком України вбачається, що вона видана АБ «Брокбізнесбанк» на право здійснювати банківські операції визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» з 03 грудня 2001 року. Згідно дозволу № 138-1 виданого АБ «Брокбізнесбанк» вбачається, що АБ «Брокбізнесбанк» має право на здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» з 03 грудня 2001 року, згідно з додатком до цього дозволу. В додатку до дозволу № 138-1 від 03 грудня 2001 року зазначено й ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України.

В 2011 році Національним Банком України було продовжено дії вищевказаних ліцензій шляхом надання 06 жовтня 2011 року нової ліцензії, Генеральної ліцензії на ведення валютних операцій та додатку до Генеральної ліцензії на ведення валютних операцій.

Згідно банківської ліцензії № 138 від 06 жовтня 2011 року вбачається, що вона видана Національним Банком України банку - ПАТ «Брокбізнесбанк» на право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 06 жовтня 2011 року № 138 що вона видана ПАТ «Брокбізнесбанку» на право здійснення валютних операцій згідно з додатком.

В додатку до Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій до переліку операцій, які має право здійснювати ПАТ «Брокбізнесбанк» зазначено й ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України.

Вищевказані ліцензії та додатки до них були надані представником позивача в суді апеляційної інстанції, вивчені колегією суддів, їм дана належна оцінка та вони долучені до матеріалів справи.

Згідно положення про відділ грошового обігу та контролю касових операцій Черкаської філії АБ «Брокбізнесбанк» зазначено, що відділ є структурним підрозділом філії Банку та має право на проведення касових операцій як в іноземній так і національній валютах.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Тобто, на момент, укладення кредитного договору з ОСОБА_6, було достовірно встановлено, що банк і зокрема його Черкаська філія мали право на здійснення такої операції в іноземній валюті, що підтверджується вище приведеними доказами.

Перевіряючи оформлення заяви на видачу готівки (а.с. 122 Т. 1), колегія суддів вважає її правильною, розробленою у відповідності до додатку № 8 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Національного Банку України № 337 від 14 серпня 2003 року, яка була чинною на момент здійснення операції. Дана заява про видачу готівки відповідає по своєму змісту вимогам, встановленим Главою 1 (загальні вимоги до оформлення касових документів) розділу ІІІ (касові операції банків з клієнтами) вищевказаної інструкції, засвідчена підписами 3-ох визначених та уповноважених на здійснення підпису працівників банку та підписана також самою ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказала на ту обставину, що коштів вона не отримувала і висновком судової почеркознавчої експертизи автентичність її підпису в заяві на отримання готівки не підтвердилась.

Однак, колегія суддів критично оцінює такі обгрунтування апеляційної скарги, оскільки, ОСОБА_6 не надала суду доказів того, що після звернення позивача до суду з позовними вимогами до неї, вона зверталась до Банку з претензіями по даному питанню та не зверталася в правоохоронні органи по факту скоєння злочину.

Крім того, ОСОБА_6 18 березня 2013 року звернулася до Черкаського регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк» з заявою про реструктуризацію її кредитної заборгованості згідно договору № 116п-2008 від 11 липня 2008 року (а.с. 123 Т. 1).

Висновком експерта № 1/1304 від 18 березня 2015 року (а.с. 193-198 Т. 1) визначено, що підпис від імені ОСОБА_6 у заяві про реструктуризацію боргу від 18 березня 2013 року виконаний самою ОСОБА_6, таким чином вона своєю заявою визнала наявність за кредитним договором, і суд першої інстанції правильно встановив дану обставину та проаналізувавши її з іншими встановленими доказами по справі.

Ст. 533 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання - це здійснення боржником на користь кредитора обумовленої дії, яка складає предмет зобов'язання.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно п. 7.1 кредитного договору, у разі несвоєчасної (неналежної) сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної відсоткової ставки по кредиту від суми простроченої заборгованості.

Внаслідок невиконання боржником умов договору № 116п-2008 від 11 липня 2008 року, утворилася сума заборгованості, що станом на 04 листопада 2013 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 61 710,57 доларів США, що станом на 28 листопада 2013 року за офіційним курсом НБУ становить 61 710,57 доларів США, що станом на 28 листопада 2013 року за офіційним курсом НБУ становить 493 252 грн. 59 коп., з них:

- 40 000 доларів США (еквівалент 319 720 грн.) - заборгованість за основним зобов'язанням,

- 12 796,74 доларів США (еквівалент 102 284,34 грн.) - пеня за невиконання основного зобов'язання,

- 7 380,75 доларів США (еквівалент 58 994,34 грн.) - заборгованість за процентами по кредиту,

- 1 533,08 доларів США (еквівалент 12 253,91 грн.) - пеня за несплаченими процентами.

Дослідивши та вивчивши розрахунки, надані позивачем в судовому засіданні, оцінивши докази в сукупності з поясненнями представника позивача з цього приводу вважає їх правильними і приведеними у відповідності до встановлених норм законодавства.

Колегія суддів погоджується також з висновком районного суду про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо пред'явлення вимоги внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_6 строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Як вбачається з п. 8.6 кредитного договору від 11 липня 2008 року, сторони домовились, що строк позовної давності до вимог за цим договором (в тому числі щодо стягнення неустойки) становить 10 років.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаємо рахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як вже зазначалося вище, 18 березня 2013 року ОСОБА_6 звернулася до позивача з заявою, в якій просила реструктуризувати її кредитну заборгованість згідно кредитного договору № 116п-2008 від 11 липня 2008 року. У зв'язку з ймовірністю надходження коштів, вона зобов'язалася виплачувати борг в сумі 4 000 доларів США щомісячно, починаючи з 18 березня 2013 року. Даний доказ спростований доводами апеляційної скарги та наданими поясненнями спростований не був, а отже свідчить про визнання ОСОБА_6 свого боргу перед позивачем, і як наслідок взятих зобов'язань по виконанню умов кредитного договору.

Крім цього, визнання відповідачем боргу підтверджується частковим його поверненням.

Дана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи заявами на переказ готівки, зокрема: № 2 від 05 серпня 2008 року, № 19 від 01 вересня 2008 року, № 10 від 01 жовтня 2008 року, № 4 від 04 листопада 2008 року, № 4 від 08 грудня 2008 року, № 25 від 20 січня 2009 року, № 15 від 27 лютого 2009 року, № 12 від 29 травня 2009 року, № 25 від 30 червня 2009 року, № 5 від 31 липня 2009 року, № 11 від 31 серпня 2009 року, № 19, від 30 листопада 2009 року, № 28 від 30 грудня 2009 року, № 26 від 29 січня 2010 року, № 30 від 30 березня 2010 року, № 14 від 31 травня 2010 року, № 25 від 30 червня 2010 року, № 9 від 30 липня 2010 року, № 19 від 31 серпня 2010 року, № 15 від 29 жовтня 2010 року, № 37 від 30 листопада 2010 року, № 24 від 30 грудня 2010 року, № 34 від 31 січня 2011 року, № 38 від 28 лютого 2011 року, № 2 від 30 червня 2011 року, № 3 від 31 серпня 2011 року, № 1 від 29 вересня 2011 року, № 2 від 309 листопада 2011 року, № 6 від 29 грудня 2011 року, № 5 від 31 січня 2012 року, № 5 від 29 лютого 2012 року, № 8 від 30 березня 2012 року, № 840792_001 від 26 жовтня 2012 року, № 313143_001 від 03 січня 2013 року, № 498223_001 від 25 березня 2013 року. Вказані заяви про переказ готівки містять вказівку призначення платежу - погашення заборгованості або відсотків по кредитному договорі № 116п-2008 від 11 липня 2008 року.

Посилання ОСОБА_6 на те, що вона фактично гроші не отримувала, безпідставні. Крім того, на момент розгляду справи, відповідач не ставив питання про безгрошовість договору.

Рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог до боржника, тому колегія суддів позбавлена можливості вийти за межі оскарження рішення в частині відмови в задоволенні позову до поручителя.

Позивач, в своїй позовній заяві просив стягнути заборгованість за кредитом та прострочених процентах за користування кредитом у доларовому еквіваленті і лише пеню за несвоєчасну сплату кредиту та пеню по несплаті процентів у гривневому еквіваленті, як це передбачено вимогами закону, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що кредит надавався в іноземній валюті.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Стаття 47 цього Закону визначає операції банків по залученню у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Таким чином, положення названих нормативних актів та роз'яснень дають підстави для висновку про можливість стягнення коштів в іноземній валюті, оскільки укладення кредитного договору в іноземній валюті передбачено діючим законодавством та самим договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи надані сторонами докази як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, враховуючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості позовних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції і під час розгляду в апеляційному суді надано належні вмотивовані докази в обгрунтування своїх позовних вимог, які дають підстави для задоволення позову.

Враховуючи, що позивач просив стягнути заборгованість по кредитному договору, яка включає в себе заборгованість за основним зобов'язанням, заборгованість за процентами по кредиту та пеню за невиконання основного зобов'язання і пеню за несплаченими процентами в іноземній валюті, а саме - доларах США, суд першої інстанції й здійснив відповідні стягнення в іноземній валюті.

Колегія суддів вважає, що такий висновок районного суду є неправильним, оскільки чинним законодавством не передбачено стягнення пені в іноземній валюті, а тому колегія суддів вважає, що стягненню в іноземній валюті підлягає лише заборгованість за тілом кредиту та відсотками за несвоєчасне погашення кредиту.

Пеню за несвоєчасну сплату кредиту та процентів в гривнях, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_6 в національній валюті, оскільки такий висновок відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України та встановленим обставинам справи та виключити її валютний еквівалент з суми стягнутого районним судом боргу.

Судом першої інстанції правильно було вирішено, що до стягнення за борговими зобов'язаннями підлягає сума заборгованості за основним зобов'язанням 40 000 дол. США (еквівалент 319 720 грн. станом на момент звернення позивача з позовом до суду) та заборгованість за процентами 7 380,75 дол. США (еквівалент 58 994 грн. 34 коп. станом на момент звернення позивача з позовом до суду), а всього 47 380,75 дол. США, що еквівалентно 378 714,34 грн..

Пеню колегія суддів стягує в гривневому еквіваленті, з розрахунку станом на подачу позовної заяви, а тому до стягнення підлягає 102 284,34 грн. пені за невиконання основного зобов'язання та 12 253,91 грн. пені за несплаченими відсотками, а всього 114 538,25 грн..

Так, як позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому колегія суддів вирішує питання щодо судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та вважає за можливе стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» 3 441 грн. сплаченого судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 98/авт від 24 грудня 2013 року (а.с. 4).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 116п-2008 від 11 липня 2008 року станом на 28 листопада 2013 року заборгованість за основним зобов'язанням - 40 000 дол. США, що еквівалентно 319 720 грн., заборгованість за відсотками - 7 380,75 доларів США, що еквівалентно 58 994 грн. 34 коп., заборгованість по пені - 114 538,25 грн. (пеня за невиконання основного зобов'язання 102 284,34 грн., пеня за несплаченими відсотками 12 253,91 грн.), а всього 47 380,75 доларів США, що еквівалентно 378 714,34 грн. та 114 538,25 грн. пені.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_8 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» судовий збір в розмірі 3 441 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :