АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/2670/14-ц Номер провадження 22-ц/786/949/15Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І.

При секретарі: Рибак О.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Гадяцької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Ямпольська Світлана Миколаївна про визнання права власності на об»єкт нерухомості за спадкоємцем, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що після смерті її батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина на все його майно, зокрема на гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належав його покійній дружині ОСОБА_5, померлій ІНФОРМАЦІЯ_2, після смерті якої він фактично прийняв спадщину, але не встиг оформити її у зв`язку зі смертю. Позивач у шестимісячний термін подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька до приватного нотаріуса, проте їй було відмовлено в оформленні права на спадкове майно - гараж, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо вказаного майна. Прохала визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохала рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що правові підстави у позивачки ОСОБА_2 для захисту своїх прав на спірне нерухоме майно в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України так і вимог книги шостої ЦК України відсутні, оскільки позивачем не надано суду першої інстанції доказів оспорювання такого права будь-якою іншою особою , а також відсутні докази щодо втрати документів, які б засвідчували право власності позивача на зазначений в позові гараж .

Місцевим судом вірно встановлено фактичні обставини справи, що позивач ОСОБА_2, дошлюбне прізвище - ОСОБА_2, є дочкою померлих ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с. 7, 8, 9,10, 11).

Відповідно до довідок КП «Гадяч-житло» № 3145 та № 3146 від 27.11.2014 року, померла ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1, на день її смерті разом з нею був зареєстрований чоловік ОСОБА_4 Станом на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 проживав один за вищевказаною адресою (а.с. 14,15).

Місцевим судом також встановлено, що 21.07.1975 року, ще за життя, ОСОБА_5 отримала дозвіл на монтаж збірного гаража по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, що належала домоуправлінню. Строк дії дозволу був визначений до 21.07.1976 року (а.с. 12).

У відповідності до Постанови Ради міністрів УРСР №778 від 12.07.1962 року «Про заходи щодо впорядкування утримання легкових автомобілів і мотоциклів, що знаходяться в особистій власності громадян Української РСР» право власності на збірні гаражі не оформлювалося , та після закінчення дозволу або смерті особи якій було надано такий дозвіл , гаражі або розбиралися , або вирішувалося питання про надання дозволу на користування ними іншим особам.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Гадяцької міської ради № 69 від 27.11.2014 року, на земельну ділянку площею 18,9 кв.м., яка знаходилася в користуванні померлої ОСОБА_5, за вищезазначеною адресою Державний акт на право власності не виготовлявся, в оренду земельна ділянка не передавалась та відноситься до земельного фонду міської ради (а. с. 13).

Місцевим судом також встановлено, що спірний гараж є самочинним будівництвом , оскільки дозвіл на монтаж збірного гаражу було надано матері позивачки, померлій ОСОБА_5, однак гараж був побудований не збірний, а був прив'язаний до фундаменту, що вбачається з технічного паспорту в якому значиться , що він складається із фундаменту, асфальтового покриття та металевих стін (а. с. 16-17).

Відповідно до ч. 4 п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

За таких обставин місцевий суд, вірно застосувавши вимоги ст. 376 ЦК України, на які позивачка не посилалась, роз»яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у Постанові «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», враховуючи відсутність підтверджуючих доказів щодо виділення у встановленому законом порядку земельної ділянки під самочинне будівництво гаража, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, як до будівництва так і під уже збудоване нерухоме майно, а також відсутність правовстановлюючих документів про право власності у спадкодавців на вказаний позивачем об'єкт, прийшов до вірних висновків, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають до задоволення.

Крім того, позивач прохав визнати право власності на гараж з підстав передбачених ст. 392 ЦК України.

У відповідності з даною нормою позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється, або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що на час будівництва спірного гаражу , законодавство не передбачало реєстрацію права власності на збірні гаражі.

Таким чином доказів, що право власності позивачки оспорюється немає.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що позивачка має право на будівельні матеріали використані в ході будівництва даного гаражу, однак це питання не є предметом судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд повно та всебічно дослідив всі обставини справи, дав належну оцінку доказам, які є в справі та прийшов до обґрунтованих висновків у справі.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 315. 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно: