У х в а л а

3 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Романюка Я.М.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з незаконного володіння та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 1 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2013 року позов ОСОБА_5 задоволено, постановлено визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 в м. Одесі, укладений 17 червня 2003 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6; витребувати зазначену квартиру з незаконного володіння ОСОБА_4; відмовлено в задоволенні її позову. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору дарування скасовано, постановлено нове рішення, яким визнано укладений договір від 17 червня 2003 року удаваним правочином; визнано, що 17 червня 2003 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено договір застави; визнано недійсним договір застави; у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня

2015 року її касаційну скаргу відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанції, прийняти постанову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статей 71, 76, 80 Цивільного кодексу України 1963 року.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвалу Верховного Суду України від 18 жовтня 2006 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 20 листопада 2013 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд керувався тим, що договір дарування квартири був укладений сторонами без наміру настання правових наслідків, які обумовлювались цим договором, у зв'язку з тим, що сторони мали на меті укласти договір застави. При укладенні договору сторони не дотримались нотаріальної форми договору застави, тому такий договір необхідно визнати недійсним.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Верховного Суду України від 18 жовтня 2006 року суд керувався тим, що уклавши договір дарування, позивачка з дня укладення договору і до грудня 2004 року, тобто протягом семи років, а її чоловік з своє життя - до 8 січня 2003 року, тобто протягом шести років, вказаний договір не оспорював. Посилання позивачки на те, що вона дізналась про порушення своїх прав лише у 2004 році не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вона особисто уклала договір у 1997 році, нотаріусом їй було роз'яснено права і обов'язки сторін за договором та правові наслідки;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року суд касаційної інстанції зазначив, що позивачкою не надано жодних доказів того, що спірний договір було укладено фіктивно та під впливом обману, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,

ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, витребування майна з незаконного володіння та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,

ОСОБА_6 про визнання договору недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2013 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня

2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
Н.П. Лященко