Справа №592/1499/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/848/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе"

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе"

про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 11 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 9000 грн. Відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні іншої частини позову у звязку з його необґрунтованістю.

Стягнуто з ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах із відповідачем з 22 квітня 1981 року по 28 грудня 2013 року та працювала значну частину трудової діяльності машиністом крана (кранівником), зайнятим на гарячих ділянках робіт.

28 грудня 2013 року ОСОБА_3 було звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах (а.с.5-7).

Стаж роботи ОСОБА_3 в умовах впливу шкідливих факторів складає 32 роки, її умови праці відповідали ІІІ класу 1 ступеню шкідливих та небезпечних умов праці (а.с.8).

Відповідно до довідки МСЕК від 10 грудня 2014 року ОСОБА_3 встановлено 60 відсотків втрати професійної працездатності безтерміново та третю групу інвалідності. Рекомендовано медикаментозне лікування, лікування у реабілітаційній установі (а.с.9).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка втратила працездатність у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло в результаті негативних виробничих факторів під час виконання нею трудових обов'язків внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних умов праці, в зв'язку з чим позивачці була заподіяна моральна шкода, на відшкодування якої враховуючи характер, обсяг та тривалість страждань, вимушених змін у життєвих стосунках позивачки та їх негативні наслідки судом визначена грошова сума в розмірі 9 000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони ґрунтуються на повному і всебічному зясуванні всіх обставини справи та зроблені з дотриманням норм матеріального і процесуального права. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

З виписки із історії хвороби ОСОБА_3 під час її знаходження на обстеженні в Харківському науково-дослідному інституті гігієни праці і профзахворювань в період часу з 21.10.2014 р. по 12.11.2014 р. вбачається, що за наслідками обстеження у неї був виявлений ряд хронічних професійних захворювань :

Основний діагноз:

ХЛОЗ другої стадії токсикоз-пилової етіології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другого ступеню. Легенева недостатність другого ступеню. Захворювання професійне, вперше встановлене ППЛЕК 04 грудня 2013 року в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ;

Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.), за класифікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Захворювання професійне, від тривалого впливу виробничого шуму, вперше встановлене ППВЕК 04 грудня 2013 року в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ.

Супутній діагноз:

Гіпертонічна хвороба II ст., СН ОСОБА_6 остеохондроз хребта з сенсорними порушеннями. Міопія слабкого ступеню лівого ока, пресбіопія, хронічний конюнктивіт, гіпертонічна ангіопатія сітківки. Загострення хронічного ринофарингіта. Хронічний ларингіт (а.с.10).

Колегія суддів вважає, що наявними у справі письмовими доказами спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність вини роботодавця (відповідача) у отриманні позивачем професійного захворювання та заподіянні йому моральної шкоди. Зокрема.

З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 66 від 19 грудня 2013 року вбачається, що професійне захворювання у позивачки виникло у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективним використання засобів індивідуального захисту, тривалою роботою в шкідливих умовах праці. Причиною професійного захворювання стало проведення роботи в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу та загазованості.

Таким чином, з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 66 від 19 грудня 2013 року вбачається, що позивачка працювала в умовах, коли показники шуму, запиленості, загазованості перевищували, а у деяких випадках - у декілька разів перевищували гранично допустимі рівні (а.с.8).

Сама по собі та обставина, що комісією не були встановлені конкретні посадові особи, які допустили порушення у створенні позивачці безпечних та нешкідливих умов праці, на що посилається відповідач у апеляційній скарзі, - не звільняє відповідача від передбаченої законом відповідальності за заподіяну позивачці шкоду. Адже ж названим Актом № 66 від 19 грудня 2013 року безспірно встановлено, що причиною професійного захворювання позивачки стала та обставина, що з вини роботодавця - відповідача у справі, - позивачка працювала в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу, загазованості та показників важкості праці.

Таким чином зібраними у справі доказами підтверджуються висновки суду про те, що ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" не створило належних умов праці на робочому місці позивачки, внаслідок чого вона тримала ряд професійних захворювань.

У той же час відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Обґрунтовуючи свій позов про стягнення суми в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди позивачка посилалась на те, протягом тривалого часу у зв'язку з професійними захворюваннями вона страждає через постійні сердечні та легеневі болі, що заподіює їй значні фізичні та моральні страждання, переживання. Позивачка посилалась на те, що не може тривалий час знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях, у зв'язку з чим виникають проблеми при переїзді в транспорті і т.д. Вищевказані причини не дозволяють їй користуватися послугами громадського транспорту; через постійний страх знепритомніти вона не може знаходитись у місцях великого скупчення людей. У зв'язку з профзахворюваннями вона постійно зазнає фізичного болю у зв'язку із постійними нападами утрудненого дихання, відчуває постійну задишку, важкість та хрипи у грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль, відчуває підвищену втому, зниження слуху, шум у вуxax та голові. Зниження здатності до сприйняття звуків зробило її інвалідом - вона втратила можливість нормально спілкуватися з іншими людьми, навчатися, працювати за професією. Посилалась на те, що змушена постійно приймати знеболюючі, заспокійливі та інші ліки. Як наслідок професійних захворювань у неї з'явилась роздратованість, внаслідок чого погіршилися її особисті взаємини з рідними, сусідами, позивачка змушена вести досить замкнутий спосіб життя, що не властиво її характеру і сильно її пригнічує. Порушено звичайний уклад її життя, вона змушена часто лікуватись.

Таким чином, ураховуючи характер і обсяг моральних страждань, які зазнає позивачка як наслідок вищеназваних професійних захворювань, а також виходячи з розяснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", засад розумності, виваженості та справедливості, у суду першої інстанції були підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки 9 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе" відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -