АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/356/14-ц
Провадження № 22-ц/792/895/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М., суддів: Грох Л.М., Гринчука Р.С. при секретарі : Кошельнику В.М.

з участю : представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його

представника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/365/14-ц за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом, вказувала, що 26 травня 2013 року біля 15 год. 10 хв. в м.Хмельницький на вул. Західно-Окружна зі сторони Проспекту Миру в напрямі вул. Курчатова, ОСОБА_2, керуючи власним автомобілем «DAEWOO Lanos TF 69 Y», державний номерний знак НОМЕР_1 порушив Правила Дорожнього руху України і допустив зіткнення з легковим автомобілем «BMW 530», державний номерний знак НОМЕР_2 під управлінням його власника ОСОБА_6 Позивач ОСОБА_4 була пасажиром автомобіля ОСОБА_6 і під час зіткнення отримала тілесні ушкодження. Зазначала, що внаслідок заподіяних травм тривалий час проходила лікування. Під час лікування нею були понесені витрати в загальному розмірі 25033 грн. 95 коп. Також позивач вказувала, що під час лікування переносила фізичний біль, моральні страждання та переживання. Тому просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь заподіяну майнову шкоду в розмірі 25033 грн. 95 коп. та моральну шкоду в сумі 100000 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 квітня 2014 року за клопотанням позивача Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 травня 2014 року вказаний позов було задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 23236 грн. 95 коп. майнової шкоди та 3500 грн. моральної шкоди. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, просив змінити вказане рішення в частині стягнення майнової та моральної шкоди і заподіяну шкоду стягнути із страхової компанії, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказував, _______________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції - Приступа Д.І. Справа № 22-ц/792/895/14

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 31, 3

що висновки суду про те, що він без поважних причин не повідомив страхову компанію, в якій застрахована його цивільно-правова відповідальність, не відповідають обставинам справи. Зазначав, що своєчасно повідомив страхову компанію і власник автомобіля «BMW 530» ОСОБА_6 отримав страхове відшкодування заподіяної майнової шкоди. На думку апелянта, страхова компанія повинна відшкодувати заподіяну шкоду і третій особі - ОСОБА_4, однак остання не звертається до страхової компанії. Крім того, суд першої інстанції неправильно вирахував розмір заподіяної майнової шкоди, який складає 19536 грн.90 коп., а не 23236 грн. 95 коп.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 3 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 травня 2014 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року касаційну скаргу задоволено частково. Рішення апеляційного суду України від 3 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду

обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи у відшкодування матеріальної та моральної шкоди грошові суми лише з ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що під час дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_2 були завдані тілесні ушкодження ОСОБА_4 на лікування яких останньою були витрачені кошти та їй завдано моральну шкоду, а оскільки ОСОБА_2 не повідомив страхову компанію, тому спричинена шкоди підлягає стягненню саме з останнього. Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Так судами встановлено, що ОСОБА_2 є власником джерела підвищеної небезпеки - легкового автомобіля «DAEWOO Lanos TF 69 I», державний номерний знак НОМЕР_1.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «ПРОСТО-страхування» на підставі договору страхування (страхового полісу) АЕ № 1645465 від 27 грудня 2012 року.

Термін дії договору із 28 грудня 2012 року по 27 грудня 2013 року включно.

Умовами договору страхування передбачено, що страхова компанія несе відповідальність за заподіяну майнову та моральну шкоду за участі забезпеченого автомобіля перед третіми особами, в тому числі за шкоду заподіяну життю та здоров"ю в розмірі 100000 гривень, за шкоду заподіяну майну третіх осіб в розмірі 50000 гривень. Франшиза договором страхування не передбачена.

ОСОБА_6 є власником джерела підвищеної небезпеки - легкового автомобіля «BMW 530», державний номерний знак НОМЕР_2.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 застрахована в НАСК «Оранта» на підставі договору страхування (страхового полісу) АС № 2466605 від 21 квітня 2013 року. Строк дії договору із 22 квітня 2013 року по 21 квітня 2014 року.

Умовами договору страхування передбачено, що страхова компанія несе відповідальність за заподіяну майнову та моральну шкоду за участі забезпеченого автомобіля перед третіми особами, в тому числі за шкоду заподіяну життю та здоров"ю в розмірі 100000 гривень, за майнову шкоду в розмірі 50000 гривень. Франшиза договором страхування не передбачена.

26 травня 2013 року біля 15 години ОСОБА_2, керуючи належним йому автомобілем «DAEWOO Lanos TF 69 I», реєстраційний номер НОМЕР_1, під час руху по вул. Західно-Окружній в м. Хмельницькому порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «BMW 530», реєстраційний номер НОМЕР_2."ЗІЛ-131", під керуванням ОСОБА_6 В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_6 було пошкоджено, а пасажир його автомобіля ОСОБА_4 отримала легкі тілесні ушкодження і перебувала на стаціонарному лікуванні.

В зв'язку з лікуванням та медичним обстеженням ОСОБА_4 була заподіяна майнова шкода у вигляді витрат на лікування і медичне обстеження в сумі 19536 грн. 90 коп.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду від 27 березня 1992 № 6 (з відповідними змінами) "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" судам роз'яснено, що володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну при зіткненні джерел підвищеної небезпеки іншим особам, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

П. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року, № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" також роз'яснено, що суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування.

Тобто, за змістом ч. 2 ст. 1188 Цивільного кодексу України та роз'яснень Пленумів Верховного Суду, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справобов'язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по цивільній справі № 6-108цс13, прийнятою за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_6 як власники джерел підвищеної небезпеки, внаслідок взаємодії яких було завдано шкоди іншим особам - пасажиру одного з автомобілів ОСОБА_4, незалежно від вини повинні нести солідарну відповідальність за шкоду, заподіяну ОСОБА_4

Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Позов ОСОБА_4 у відповідності до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України в межах її прав було заявлено лише до одного власника джерела підвищеної небезпеки, а саме ОСОБА_2, а в послідуючому в ході судового засідання за клопотанням позивача в якості співвідповідача було залучено до участі у справі приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності».

При цьому згідно ст. ст. 1, 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування"; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю,здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Ст. 6 цього ж Закону передбачено, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно із ст. 33.1 Закону, учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4, надані роз'яснення, відповідно до яких у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Так судом встановлено, що в матеріалах справи існують наявні письмові заяви власників обох транспортних засобів із зазначенням потерпілих осіб, в тому числі і ОСОБА_4, акти, розпорядження про виплату страхового відшкодування заподіяної шкоди ОСОБА_6, копії полісів, протоколів, копії постанов про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та інші письмові докази.

За таких обставин слід прийти до висновку, що позивач має можливість реалізувати своє право на відшкодування матеріальної шкоди за рахунок страхової компанії відповідно до умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_2 і ПрАТ «Просто-страхування», страховик визнав цю подію страховим випадком та навіть виплатив страхове відшкодування власнику іншого автомобіля, а тому в межах позовних вимог позивача з врахуванням норм ст. 543 Цивільного кодексу України, норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» колегія суддів вважає, що позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, підлягає задоволенню, а стягнення коштів на відшкодування шкоди на користь позивача необхідно провести саме ПрАТ «Просто-страхування».

Однак при цьому колегія суддів приймає до уваги норми до ст. 1194 Цивільного Кодексу України, за якими особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з умов договору страхування (страхового полісу) АЕ № 1645465 від 27 грудня 2012 року, страхова компанія несе відповідальність за заподіяну майнову та моральну шкоду за участі забезпеченого автомобіля перед третіми особами, в тому числі за шкоду заподіяну життю та здоров'ю в розмірі 100000 гривень. Франшиза договором страхування не передбачена.

Як встановлено судом, розмір майнової шкоди у вигляді витрат на лікування та медичне обстеження складає 19536 грн.90 коп., а суд першої інстанції, визначаючи розмір майнової шкоди в сумі 23236 грн. 95 коп., допустив арифметичну помилку.

Тому з врахуванням страхового ліміту за шкоду заподіяну життю та здоров'ю в розмірі 100000 гривень майнова шкода в сумі 19536 грн.90 коп. має бути стягнута на користь позивача з ПрАТ «Просто-страхування».

Крім того, згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позов про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції обґрунтовано з застосуванням положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України визначив розмір такої в сумі 3500 грн., виходив із засад розумності та справедливості, врахував, характер і обсяг страждань, яких зазнала ОСОБА_4 у зв'язку з ушкодженням здоров'я, зокрема обставини стосовно її лікування, характеру фізичних пошкоджень, однак при цьому суд з врахуванням вищевикладеного неправомірно стягнув весь розмір моральної шкоди в сумі 3500 лише з ОСОБА_2

Так відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Оскільки розмір страхової виплати ОСОБА_4 за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка підлягає стягненню з страхової компанії, складає 19536 грн.90 коп., то розмір моральної шкоди, яка має бути відшкодована страховиком, складає 5 % від цієї суми, а саме 976 грн. 85 коп. та яка має бути стягнута на користь ОСОБА_4 з ПрАТ «Просто-страхування».

Решта суми з врахуванням вимог ст. 1194 Цивільного кодексу України на відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 2523 грн. 15 коп.(3500-976,85) підлягає стягненню на користь позивача з ОСОБА_2

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 19536 грн.90 коп., моральної шкоди 976 грн. 85 коп., а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 2523 грн. 15 коп.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, колегія суддів керується вимогами ст. 88 ЦПК України про присудження судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та підпункту 2 пункту 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 19536 грн. 90 коп. та у відшкодування моральної шкоди 976 грн. 85 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 2523 грн. 15 коп..

Стягнути з приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" в дохід держави 311 грн. 54 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 175 грн. 66 коп. судового збору

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М.Костенко