печерський районний суд міста києва
Справа № 757/181/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Сторожук Є.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» , за участі третьої особи ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «ПроКредит Банк» в грудні 2014 року звернувся із вимогами до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і просить з урахуванням подання заяви про збільшення позовних вимог від 07 квітня 2015 року, стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договором про надання траншу 1.35187/FW105.53 від 19.10.2007р. в розмірі 1 558 253,14грн., з яких : заборгованість по капіталу становить 940 943,25грн., заборгованість по процентам по графіку становить 71 849,52грн., заборгованість по процентам за фактичне користування кредитом становить 28 847,95грн., пеня в розмірі 526 612,42грн. , та відшкодувати судові витрати пов'язані з розглядом справи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі як солідарні боржники не виконують свої зобов'язання відповідно до укладених з позивачем договорами.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ПАТ «ПроКредит Банк» і просить визнати припиненим Договір поруки №3195-ДП1 від 19.10.2007р., укладеним між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 з 25 жовтня 2012 року, оскільки кредитор не пред'явив до поручителя вимоги протягом шести місяців після настання строку виконання основного зобов'язання.

Під час судового розгляду представник позивача Куляк Т.В. вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог та письмові докази, що були надані позивачем. Вимоги зустрічні ОСОБА_2 не визнала, заперечувала проти їх задоволення, вказуючи на їх безпідставність, оскільки днем настання виконання зобов'язань є 31.08.2014р. , оскільки в серпні 2014 року відповідач ОСОБА_1 не було сплачено жодного платежу, та відповідно в грудні 2014 року позивач звернувся до суду із позовними вимогами.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» не визнала зазначаючи про те, що заборгованість виникла виключно з причин підвищення курсу національної валюти по відношенню до долара США, а враховуючи, що кредит видавався в доларах США, заборгованість розрахована позивачем перевищує отриманий нею кредит в п'ять разів. Позивач просила застосувати наслідки пропуску позивачем позовної давності щодо вимог в частині пені, а також зменшити її розмір та врахувати те, що позивач належним чином виконувала взяті на себе зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів.

Відповідач ОСОБА_2 не визнав вимоги позивача ПАТ «ПроКредит Банк» , підтримуючи свої зустрічні вимоги щодо припинення договору поруки з наведених у зустрічній заяві обставин.

Суд вислухавши пояснення представника позивача Куляк Т.В., відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що 19 жовтня 2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» і ОСОБА_1 було укладено Рамкову угоду №3195, відповідно до якої кредитор зобов'язався здійснювати кредитування позичальникові у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами, а позивальник зобов'язався належно виконувати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені Угодою та Кредитними договорами.

Встановлено, що згідно договору від 19.10.2007р. про надання траншу було визначено розмір кредиту в сумі 68 000 доларів США, під 14%річних на 60 календарних місяців, від дати видачі кредиту включно.

11 червня 2010 року, 19 жовтня 2012 року , 22 квітня 2013 року, 21 січня 2014 року було укладено договір №1, №3,№4 та №5 про внесення змін до Договору траншу в якому було змінено умови договору від 19.10.2007р.

Відповідно до умов Кредитних договорів (п.2.1. та п. 9.2.2.) Відповідач ОСОБА_1 як Позичальник зобов'язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі у порядку визначеному Кредитними договорами.

Статтею 1049 Цивільного кодексу передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві по (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встано договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і н випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1048 ЦК України передбачає, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процес суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Однак, Відповідач ОСОБА_1 порушив умови Кредитних договорів та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованій

Умовами вищезазначених Кредитних договорів: п.8.2.1 передбачено, що Кредитор вправі вимагати кострового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов'язань за цим Договором тривалістю більш (три) банківські дні. Згідно з ч. 2. ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Водночас умовами зазначених Кредитних договорів: (п.8.6. та п. 8.7.) передбачено, що при прострочені погашення грошових зобов'язань за цим Договором тривалістю більш ніж 30 (тридцять) календарних днів Позичальник зобов'язаний повністю достроково погасити кредит не пізніше ніж через 3 банківські дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежно від того, чи Кредитор пред'явив йому Вимогу, якщо інше не погоджено з Кредитором. При цьому Кредитор вправі самостійно та без повідомлення Позичальника приймати рішення про збільшення строку прострочення, необхідного для такого дострокового погашення чи строку, в як має бути здійснено таке погашення.

Керуючись вказаними положеннями законодавства та договору, Позивач надіслав Відповідачу ОСОБА_1 Вимогу про повне дострокове погашення кредиту , яка була отримана Відповідачем докази чого надані .

Умовами Кредитних договорів (п.8.4.) передбачено, що Позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит протягом п'яти банківських днів з дня відправлення Вимоги.

Проте, Відповідач ОСОБА_1 не виконав вимогу і взяті на себе зобов'язання та до цього моменту кредит залишається непогашеним.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Кредитними договорами встановлений розмір процентів, про що було зазначено вище.

Зобов'язання (у тому числі - сплачувати проценти) припиняється виконанням, проведеним належним чином 599 ЦК України).

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кредитним договором (ч.З п.2) і п. 4.1. Рамкової угоди передбачено, що за користування кредитом Позичальник сплачує Позивачу проценти, розмір яких було зазначено вище. Отже розмір процентів, що встановлений кредитними договорами, повинен сплачуватися Відповідачем ОСОБА_1 за весь час прострочення і до моменту погашення заборгованості в силу ст. 625 ЦК України.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (п.2. ст.551 ЦК України).

Положениями Кредитних договорів (п.10.2.) передбачено, що у випадку прострочення встановлених цим договором строків погашення грошових зобов'язань Позичальник сплачує Кредитору штрафну пеню у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 (п'ятнадцять) гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості.

11 лютого 2014 року та 24 квітня 2012 року відповідач ОСОБА_1 отримала від позивача вимогу про повне дострокове погашення кредиту. Відповідач ОСОБА_2 отримав вимогу про дострокове погашення кредиту відповідно 08.05.2012р. та 13.02.2014р.

19 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ПроКредит Банк» було укладено договір поруки №3195 -ДП1, згідно якого поручитель поручився перед кредитором за виконання усіх зобов'язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник, та визначено ліміти кредитування на момент укладення договору поруки. При цьому згідно положень вказаного договору, порука діє з моменту укладення договору протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування до моменту припинення строку дії Рамкової угоди та належного виконання усіх зобов'язань позичальника.

За п. 4.1 Договору поруки, порука діє з моменту укладення Договору протягом усього часу дій, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування до моменту припинення строку дії Рамкової угоди та належного виконання усіх зобов'язань Позичальника.

За п. 4.2 Договору поруки, договір вступає в силу з моменту його укладення і діє протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування до моменту припинення строку дії Рамкової угоди та належного виконання усіх ^ зобов'язань Позичальника за Кредитними договорами та Поручителя за Договором.

Відповідно до п. 11.2 Рамкової угоди № 3195 від 19.10.2007р., дана угода укладена на строк дії ліміту строку кредитування, встановленого п. 2.2. Угоди. Закінчення строку дії Угоди має наслідком лише припинення її умов щодо можливості укладення з Позичальником нових Кредитних договорів та видачі нових кредитів на підставі угоди. Усі інші умови Угоди, зобов'язання Сторін, що виникли на підставі Угоди і були неналежно виконані чи не виконані, зобов 'язання щодо відповідальності, а також права та обов'язки Сторін продовжують діяти до повного належного виконання таких зобов'язань та реалізації прав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки № 3195-ДП 1 від 19.10.2007 р. не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору фактично встановлено, що він діє до повного належного виконання зобов'язань та реалізації прав Сторін за Рамковою угодою № 3195 від 19.10.2007р. (п. п. 4.1, 4.2 Договору поруки № 3195-ДП 1 від 19.10.2007 р. та п. 11.2 Рамкової угоди № 3195 від 19.10.2007р.).

У зв'язку з порушенням боржником ОСОБА_1 виконання зобов'язання за кредитним договором Банк відповідно до ст. 1050 ЦК України і пункту 8.2.1 Рамкової угоди № 3195 від 19.10.2007 р. використав право достроково стягнути з позичальника - ОСОБА_1 та поручителя - ОСОБА_2 заборгованість за Рамковою угодою № 3195 від 19.10.2007 р. та Договором про надання траншу № 1.35187/3195 від 19.10.2007 р., надіславши ОСОБА_2 25.04.2012р. та 05.02.2014р. вимоги про виконання зобов'язань за договором поруки № 522 та № 224 відповідно. Вони містять вимогу про повне дострокове погашення кредиту протягом 5-ти банківських днів.

Отже, пред'явивши вимоги про повне погашення заборгованості по капіталу, процентам, дострокове погашення капіталу, пені, Кредитор (Банк) відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до відповідача ОСОБА_2 як поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати надіслання Вимоги.

Тобто, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню саме від цієї дати.

При цьому строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14, від 21 січня 2015 року по справі №6-190цс14, яка є обов'язковою для застосування судами України.

ПАТ «Про Кредит Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості 29.12.2014р.., тобто з порушенням встановленого строку.

Отже зустрічні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Станом на 07 квітня 2015 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 1 558 253,14грн., яка складається з капіталу в сумі 930 943,25грн., процентів по графіку в розмірі 71 849,14грн., процентів за фактичне користування у розмірі 28 847,95грн., пені 526 612,42грн.

Згідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Встановлено, що сторони у п.12.3 Рамкової угоди визначили, що до всіх вимог, що випливають з Угоди та Кредитних договорів, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність.

Отже за викладених обставин заява відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

Згідно ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Встановлено, що позивачем нарахована пеня в розмірі 526 612,42грн. , що складає половину основної заборгованості. При цьому із розрахунків складених позивачем видно, що відповідач ОСОБА_1 до лютого 2011 року виконувала свої зобов'язання вчасно, не порушуючи строки сплати платежів. Починаючи з березня 2011 року відповідач ОСОБА_1 сплачувала платежі з простроченням, при цьому в судовому засіданні відповідач пояснила причину вказаних обставин.

З огляду на зазначене слід визнати наведені обставини істотними та такими, що свідчать про можливість зменшення розміру пені нарахованої позивачем до 263 306,21грн.

Решта вимог позивача є повністю обґрунтованими , оскільки заборгованість по сплаті капіталу, процентів за користування знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11,14,15,16,525,526,554,559, 589,610,611,612,625,1048,1049,1054 ЦК України, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість в розмірі 1 294 946,93грн., що складається з капіталу в розмірі 930 943,25грн., процентів по графіку в розмірі 71 849,52грн., процентів за фактичне користування кредитом у розмірі 28 847,95грн., пені у розмірі 263 306,21грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» судові витрати в розмірі 3 654,00грн.

Зустрічні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки №3195-ДП 1 від 19 жовтня 2007 року, укладений між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Цокол Л.І.