Справа № 154/2144/14-ц Провадження № 22-ц/773/936/15 Головуючий у 1 інстанції: Пікула Н.В.
Категорія: 48 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В. ,

суддів - Осіпука В.В., Мудренко Л.І.,

при секретарі Губарик К.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7,

третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення Володимир-Волинського міського суду від 27 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна, що є спільною власністю жінки та чоловіка, які проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 1997 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з відповідачкою, вони проживали разом з нею в одному будинку, вели спільне господарство. За цей період спільно ними було придбано легковий автомобіль, сількогосподарський реманент та техніку, проведено значну реконструкцію житлового будинку, набуто побутову техніку, меблі, речі домашнього вжитку, в господарстві утримувалася худоба, а всього майна на 561 200 грн. На придбання даного майна ними витрачалась його заробітна плата на шахті, пенсія, брались кредити в банку. В березні 2014 року фактичні шлюбні відносини між ними припинено, але від добровільного поділу майна відповідач відмовилась.

Просив поділити набуте ними в період проживання сім'єю майно, виділивши йому з врахуванням уточнених позовних вимог: бетономішалку, вартістю 2 793 грн, плуг тракторний, вартістю 3 080 грн, культиватор тракторний, вартістю 3 500 грн., косарку роторну, вартістю 4130 грн., газонокосарку, вартістю 1 379 грн., мотокосарку, вартістю 951 грн., сівалку тракторну, вартістю 2800 грн., сцепку до борін тракторну, вартістю 3850 грн., мотоблок, вартістю 12 493, 60 грн., фрезу до мотоблока, вартістю 945 грн., всього сількогосподарського реманенту та техніки на суму 35 921, 60 грн. з урахуванням наявного у нього автомобіля марки ВАЗ 21070, вартістю 31354,78 грн., та причепа тракторного, вартістю 6 300 грн., загальна вартість виділеного йому майна буде становити 73 576, 38 грн. та присудити йому грошову компенсацію вартості його частки в покращені приміщень, що були здійсненні протягом 1997 2014 років за його кошти та з його участю: з ОСОБА_4 28 299 грн. та ОСОБА_6 37 512, 60 грн.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 27 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено виділити ОСОБА_1 з майна, що є спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою наступне майно: автомобіль ВАЗ 21070 вартістю 31 354, 78 грн., причеп тракторний вартістю 6 300 грн., плуг тракторний вартістю 3 080 грн., культиватор тракторний вартістю 3500грн., косарка роторна вартістю 4 130 грн., сівалка тракторна вартістю 2800 грн., сцепка до борін вартістю 3 850 грн., мотоблок вартістю 12 493,60грн., фреза до мотоблока вартістю 945 грн., бетономішалка вартістю 2793 грн., а всього майна на суму 71 246, 38 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 різницю вартості майна в сумі 558, 19 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 28299 грн. грошової компенсації частки в покращеннях будинковолодіння.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення 37512,60 грн. грошової компенсації в покращеннях будинковолодіння відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2282грн., витрати за проведення експертиз в сумі 6200 за проведення будівельно-технічної та 3800 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, та витрати за надання правової допомоги в сумі 1000 грн.

Ухвалою цього ж суду від 08 травня 2015 року виправлено описку в рішенні суду щоду суми судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить змінити рішення суду в частині поділу майна, а саме: виділити ОСОБА_1 бетонозмішувач, плуг тракторний, культиватор тракторний, мотокосарку, сівалку тракторну, автомобіль ВАЗ 321070 та причеп тракторний, змінити рішення суду в частині розподілу судових витрат за надання правової допомоги та сплати судового збору, скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 28299 грн. грошової компенсації частки в покращеннях будинковолодіння, стягнення судових витрат за проведення судових експертиз та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просять змінити оскаржуване рішення суду, виключивши з переліку спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_4 корову та дві свині на суму 16000 грн., як такі, що належать ОСОБА_6 та стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_6 800 грн. понесених витрат на правову допомогу та витрати за подання апеляційної скарги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процессуального права, просять змінити рішення суду, виключивши з переліку спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_4, косарку роторну, газонокосарку, мотоблок, фрезу до мотоблока та стінові блоки в кількості 2000 штук, як такі, що належать подружжю ОСОБА_9.

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9 підлягають відхиленню, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4 частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з ухваленням нового рішення з таких мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно ч.2 даної статті на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Стаття 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 1997 року по березень 2014 року проживали однією сім'єю без шлюбу та вели спільне господарство, що ними не заперечується.

Позивач проживав в будинку по вул. Шахтарській, 23 в с. Діхтів, Володимир-Волинського району, головою даного господарства, являється ОСОБА_6, а співвласником будинку ОСОБА_4, що стверджується довідкою Зарічанської сільської ради (арк. 40).

Сторонами за час проживання однією сім'єю було набуто майна на загальну суму 141 376,38 грн., частка кожного з них є рівною і становить 70688,19 грн. Зокрема, автомобіль, вартістю 31 384, 78 грн., причеп тракторний, вартістю 6 300 грн., плуг тракторний, вартістю 3 080 грн., культиватор тракторний, вартістю 3 500 грн., косарка роторна, вартістю 4 130 грн., сівалка тракторна, вартістю 2 800 грн., сцепка до борін, вартістю 3 850 грн., мотоблок, вартістю 12 493, 60 грн., фреза до мотоблока, вартістю 945 грн., бетономішалка, вартістю 2 793 грн., одна корова, дві свині на загальну суму 16000грн. Речі домашнього вжитку: побутова техніка, меблі: газова плита, музичний центр, комплект меблів для кухні, комплект меблів для спальні, диван, диван малютка, крісла мякі розкладні, телевізор марки LG, пральні машини Арістон та Сіменс, пилосос Вітязь, холодильник Атлант, морозильна камера. Вартість речей домашнього вжитку, придбаних сторонами становить 42 800 грн.

Встановивши, що зазначене майно належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про його поділ. А тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду в цій частині.

Доводи апеляційних скарг відповідача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7, третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9 про те, що корова та дві свині, косарка роторна, газонокосарка, мотоблок, фреза до мотоблока, стінові блоки в кількості 2000 штук не відносяться до спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено на підставі наданих сторонами доказів, що зазначене майно належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 так як придбане ними за період проживання однією сімєю без шлюбу. Апелянтами не надано належних та допустимих доказів про належність зазначеного майна останнім.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 грошової компенсації, частки позивача в покращеннях будинковолодіння за період з 1997 по 2014 роки в сумі 28299 грн. суд виходив з того, що в результаті переобладнання було збільшено житлову площу будинку, добудовано прибудови хліви, гараж, альтанка, сарай. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи за період з січня 1997 року по березень 2014 року вартість здійсненої реконструкції житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами склала 131 623 грн., вартість господарських споруд побудованих з січня 1997 року по березень 2014 року склала 75 351 грн.(арк.150-169) внаслідок чого вартість обєкта значно збільшилась. З врахуванням належності відповідачу ОСОБА_4 43/100 частин будинковолодіння судом стягнуто грошову компенсацію виходячи з цієї частки будинковолодіння, що становить 28 299 грн.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення грошової компенсації вартості частки в покращенні будинковолодіння, що були здійснені за період з 1997 року по березень 2014 рік позивач покликався на ст. 368 ЦК України, що регулює право спільної сумісної власності, а суд крім цього при ухваленні рішення на статтю 62 СК України, яка визначає виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові.

Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Проте, як Цивільний кодекс України так і Сімейний кодекс України набрали чинності з 1 січня 2004 року, а тому, відповідно до заявлених позовних вимог на підставі вищезазначених норм права позивачу необхідно було довести збільшення вартості майна за період з 1 січня 2004 року по березень 2014 року. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів реконструкції та добудови спірного будинковолодіння внаслідок чого істотно збільшилась його вартість саме в даний період суду не надано.

Виходячи з наведеного не можна визнати правильним застосування судом норм статей ЦК України 2003 року та статті 62 СК України для визнання за позивачем права на відшкодування витрат за поліпшення будинковолодіння, проведених за період з 1997 року по березень 2014 року та стягнення грошової компенсації частки в покращеннях будинковолодіння.

Разом з тим рішення суду в частині задоволення зазначених позовних вимог ухвалено на припущеннях, оскільки суд встановивши, що позивачем документально не підтверджені затрати на покращення будинковолодіння, помилково прийшов до висновку про необхідність стягнення грошової компенсації частки в покращеннях будинковолодіння.

Крім того, відсутні правові підстави для визнання самочинно проведеної реконструкції будинковолодіння обєктом права спільної сумісної власності подружжя та як наслідок стягнення відповідної грошової компенсації.

Судом також встановлено, що спірне будинковолодіння належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6Н.(57/100), ОСОБА_4М.(43/100), частки співвласників в натурі не виділені, проте будь-яких доказів, що саме частка, яка належить ОСОБА_4, істотно збільшилася внаслідок трудових та грошових затрат подружжя позивачем не надано та судом не здобуто. Поза увагою суду залишилися ті обставини, що дозвіл на відповідне переобладнання та добудову до будинку рішенням сільської ради надано ОСОБА_6, якій належить 57/100 частки в будинковолодінні.

З врахуванням наведеного та у звязку з допущеними судом порушеннями вищенаведених норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення в означеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації на підставі ст. 309 ЦПК України.

У звязку з цим скасуванню підлягає рішення суду в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідача ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_1 підлягають понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 5106,88грн. (706,88 грн.судового збору + 3800 грн.за проведення автотоварознавчої експертизи + 500 грн.- за надання правової допомоги).

Рішення в частині відмови в позові до ОСОБА_6.Н. не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково, апеляційні скарги відповідача ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду від 27 квітня 2015 року в даній справі в частині стягнення грошової компенсації частки в покращеннях будинковолодіння та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення 28299 грн. грошової компенсації частки в покращеннях будинковолодіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 5106 (пять тисяч сто шість) грн. 88 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді