У х в а л а

29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Романюка Я.М. ,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Вінницької області від 4 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

22 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 5 червня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_5, постановлено визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована по

АДРЕСА_1, Липовецького району, Вінницької області; в іншій частині позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 4 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено частково, постановлено поділити в натурі спільне майно подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, виділивши ОСОБА_5 52/100 частини незавершеного будівництвом будинку, а ОСОБА_4 - 48/100 частин цього незавершеного будівництвом будинку; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію за відступ від рівності часток в праві спільної сумісної власності на незавершене будівництво в розмірі

3 724 грн 21 коп.; визнати за ОСОБА_5 і ОСОБА_4 за кожним право власності по 1/2 частині земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1, Липовецького району, Вінницької області, та виділити їм зазначені частини земельної ділянки; в решті позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення апеляційного суду на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

ОСОБА_4 просить скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 4 грудня 2014 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого

2015 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема частин третьої, четвертої, п'ятої статті 74 Сімейного кодексу України (далі - СК України), статті 331, частини другої статті 365, частини другої статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року, від 4 лютого 2015 року, від 26 березня

2014 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, виходив із того, що подружжя має право на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності. Оскільки поділ будинку в натурі можливий, право відповідача на його частку в будинку не припиняється, відповідачу виділяється в натурі частина будинку і лише має місце відступ від ідеальної частки, а положення статті 364 ЦК України та статті 71 СК України щодо надання згоди на грошову компенсацію та її внесення на депозитний рахунок суду до даних правовідносин не застосовуються, оскільки вищезазначеними статтями регулюються правовідносини, де особа позбавляється права на частку в майні в обмін на грошову компенсацію.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року, постановленій у цій же справі, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд, виходив із того, що апеляційний суд не з'ясував усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року касаційний суд, скасовуючи судові рішення про визнання права власності на житловий будинок, виходив із того, що судами не перевірено, чи зверталась особа до відповідних державних органів з приводу надання дозволу на переобладнання та перебудову будинку, а після завершення будівельних робіт - з приводу прийняття будинку в експлуатацію та його державної реєстрації;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції й направляючи справу на новий розгляд, виходив із того, що відповідно до частини четвертої статті 71 СК України присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке просить переглянути заявник, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Вінницької області від 4 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 13 лютого 2015 року за заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема