Справа № 152/1300/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 вересня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення факту належності житлового будинку на праві власності та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

встановив:

12.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько - ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати - ОСОБА_7.

Після смерті батьків залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться на АДРЕСА_1, власником якого був її батько ОСОБА_6

Вона є спадкоємцем майна по закону, інші спадкоємці - її брат ОСОБА_5 та сестри ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від прийняття спадщини після смерті батьків відмовилися.

Проте оформити спадкові права на житловий будинок вона не може через відсутність свідоцтва про право власності на будинок.

Державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області їй було відмовлено в оформленні спадщини на будинок через те, що свідоцтво про право власності на житловий будинок, який знаходиться на АДРЕСА_1, на ім'я її померлого батька - ОСОБА_6, не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося.

Просить встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1, - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на вказаний житловий будинок.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги. Просила встановити факт належності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, які знаходяться на АДРЕСА_1, ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Копистирин, спадщину після якого прийняла, але не встигла оформити її матір та дружина покійного - ОСОБА_7, яка проживала із батьком на час його смерті і яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4; визнати за нею - ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 її матері - ОСОБА_7 на спадкове майно, яке складається із житлового будинку та надвірних будівель, що розташовані у АДРЕСА_1, і належать ОСОБА_6, спадщину після смерті якого прийняла, але не оформила ОСОБА_7.

Суду пояснила, що її батько ОСОБА_6 при житті мав у власності житловий будинок, розміщений на АДРЕСА_1, що підтверджується записами в погосподарських книгах, довідками Копистиринської сільської ради. Проте, при житті ОСОБА_6 не отримав свідоцтва про право власності на будинок при загальній інвентаризації будинків, що відбувалася у Шаргородському районі в 1987 році, що є перешкодою для оформлення нею спадкових прав на вказаний будинок в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_7, яка прийняла спадщину після смерті батька, але не встигла оформити, так як померла.

Представник відповідача - Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - сільський голова ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав. Суду пояснив, що дійсно позивачка є спадкоємцем по закону померлої у ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7, яка прийняла та не оформила спадщину після смерті свого чоловіка - ОСОБА_6, котрий на день смерті проживав в с. Копистирин, був власником будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1, на підставі рішення Шаргородської районної ради за №244 від 22.10.1998 року. Вказаний факт підтверджується записами в погосподарських книгах, що зберігаються в сільській раді. Ніколи і ніхто не претендував на вказаний будинок, так як його будував батько позивачки - ОСОБА_6 на погосподарському номері матері позивачки. Коли в 1987 році в селі проходила технічна інвентаризація з метою обліку житлового фонду та з метою встановлення власників житлових будинків, ОСОБА_6 був записаний головою двору та власником будинку по АДРЕСА_1, проте, з невідомих причин свідоцтва про право власності на будинок він не отримував в сільській раді, що є перешкодою для позивачки в оформленні спадкових прав, тому Копистиринська сільська рада не має заперечень щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечували. Суду пояснили, що їх батько ОСОБА_6 та матір ОСОБА_7 побудували будинок в АДРЕСА_1, в якому вони всі проживали до певного періоду, поки не створили власні сім'ї і не покинули батьківський будинок. Батько ОСОБА_6 завжди був записаний як голова двору і власник будинку. Коли батько помер, то спадщину після його смерті прийняла, але не оформила матір, так як незабаром сама померла. Вони не заперечують, щоб спадщину після смерті матері оформила їх сестра ОСОБА_1, оскільки остання доглядала матір при житті до смерті.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує (а.с.82-83).

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Копистиринською сільською радою (а.с.8).

ОСОБА_6 по день смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Копистиринської сільської ради за №03 від 20.01.2015 року (а.с.17).

Після смерті ОСОБА_6 залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла його дружина - ОСОБА_7 відповідно до норм цивільного законодавства України, що було чинним на час смерті спадкодавця, яка проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.16), довідкою Копистиринською сільської ради за №03 від 20.01.2015 року, з якої також вбачається, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 є дружина ОСОБА_7, яка прийняла спадщину шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном (а.с.17), оглянутими в судовому засіданні погосподарськими книгами за 1996-2000 роки (а.с.98) та поясненнями представника відповідача - Копистиринського сільського голови ОСОБА_2

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7, прийнявши спадщину після смерті чоловіка, не оформила свої спадкові права на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_6, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 (а.с.9), довідкою Копистиринської сільської ради за №03 від 20.01.2015 року (а.с.17), інформаційною довідкою зі спадкового реєстру про відсутність спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 (а.с.48).

Судом встановлено, що ОСОБА_6, спадщину після смерті якого прийняла матір позивачки - ОСОБА_7, був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями - двома сараями, прибудовою, погребом, воротами, хвірткою, що знаходяться в АДРЕСА_1

Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивачки, представника відповідача - Копистиринської сільської ради, підтверджується матеріалами інвентарної справи на будинок, даними з погосподарських книг, дослідженими судом.

Так, відповідно до даних з оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг за 1961-1963 роки, 1964-1966 роки, 1967-1969 роки, 1971-1973 роки, 1974-1976 роки, 1977-1979 роки, 1980-1982 роки, 1983-1985 роки, 1986-1990 роки, 1991-1995 роки ОСОБА_6 значиться як голова двору і власник будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1. За даними погосподарських книг за період з 1996 року по 2000 рік, тобто на час смерті спадкодавця в ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 так само зареєстрований як власник житлового будинку з господарськими будівлями та голова двору по АДРЕСА_1 (а.с.88-98).

Також, згідно із даними з погосподарських книг за 1986-1990 роки, тобто в період, коли відбувалася технічна інвентаризація житлового фонду на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району» (а.с.100-101), пунктом 1 якого передбачалося забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району, ОСОБА_6 зазначений головою двору та власником будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.96). Разом із власником будинку проживала ОСОБА_7 - дружина останнього, дочка ОСОБА_1, зять ОСОБА_9, онук ОСОБА_10

Вказаний факт також підтверджується Книгою нумерації будинків по с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, з якої вбачається, що власником будинку по АДРЕСА_1, є ОСОБА_6 (а.с.86-87).

За будинком по АДРЕСА_1 рахується земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,58 га, що підтверджується витягом з рішення 14 сесії 21 скликання Копистиринської сільської ради від 06.04.1994 року про затвердження рішення виконкому сільської ради від 17.08.1993 року про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам на території сільської ради, відповідно до якого у приватну власність ОСОБА_6 надано земельну ділянку площею 0,58 га (а.с.99).

З довідки виконкому Копистиринської сільської ради від 11.11.2014 року за №759 вбачається, що власником будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів за №244 від 22.10.1987 року (а.с.13).

Вказаний факт також підтверджується довідкою КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 25.11.2014 року за № 257, з якої вбачається, що згідно з архівними даними КП право власності на будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 не зареєстровано (а.с.14).

Із інвентаризаційної справи №ТІ247-д 247-07-11-14, оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що будинковолодіння в АДРЕСА_1, складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 64,2 м.кв., житловою площею 53,7 м.кв.; та надвірних будівель - сараю під літерою «Б»; прибудови під літерою «б»; сараю під літерою «В»; погребу під літерою «Г»; воріт «1»; хвіртки «2» - загальною вартістю 47384 грн.

З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що будинок 1961 року будівництва. Будинок має 55% зносу (а.с.27). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, 41-60% зносу означає, що експлуатація елементів будинку можлива лише при умові їх ремонту.

Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності ОСОБА_6 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.100-101).

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга».

Крім того, відповідно п.п.6,7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №№ 32 та 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності ОСОБА_6 на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в АДРЕСА_1, - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_6, яку прийняла, але не оформила ОСОБА_7, матір позивачки.

Встановлення факту належності ОСОБА_6 будинку з господарськими будівлями на праві власності має для позивачки ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація її права на отримання спадщини. Іншого порядку встановлення даного факту - немає.

Свої спадкові права на житловий будинок, що залишився після смерті ОСОБА_6 і входить до складу спадщини, спадкоємець ОСОБА_7 не оформила, а померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).

Таким чином, до складу спадщини, що залишилася після смерті матері позивачки - ОСОБА_7 входить, крім іншого і житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1.

Спадкоємцем майна померлої ОСОБА_7 є дочка останньої - ОСОБА_1, яка спадщину після смерті матері прийняла та частково оформила у передбаченому законодавством України порядку, оскільки інші спадкоємці - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, спадщини не прийняли і на неї не претендують, про що написали відповідні заяви (а.с.10-12, 52-54).

Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження позивачки (а.с.18); свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.60); інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.47); матеріалами спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 за №618/14 (а.с.49-76), відповідно до якої 22.11.2014 року позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на належну спадкодавцеві земельну ділянку, площею 2,8848 гектарів, розташовану на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с.72).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, позивачці ОСОБА_1 відмовлено 28.01.2015 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.15). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України).

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

Оскільки право ОСОБА_1 на оформлення її спадкових прав на майно померлої ОСОБА_7 порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223, 256 ЦПК України, на підставі ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268-1270, 1296 ЦК України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення факту належності житлового будинку на праві власності та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, належить ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, спадщину після смерті якого прийняла ОСОБА_7, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою та жителькою АДРЕСА_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 її матері - ОСОБА_7 на спадкове майно, яке складається із житлового будинку під літерою «А» загальною площею 64,2 м.кв., житловою площею 53,7 м.кв.; та надвірних будівель - сараю під літерою «Б»; сараю під літерою «В»; прибудови під літерою «б»; погребу під літерою «Г»; воріт «1», хвіртки «2», - загальною вартістю 47384 грн., що розташовані у АДРЕСА_1, і належать ОСОБА_6, спадщину після смерті якого прийняла, але не оформила ОСОБА_7.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя