Провадження №2/761/505/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Панасенко Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 4 серпня 2014 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помела її мати - ОСОБА_1. Зазначає, що після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, а саме, 3/10 частини від 0,0977 га земельної ділянки, що розташована на території АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_4. Зауважує, що 24 липня 2007 року був укладений договір дарування спірної земельної ділянки між її матір'ю ОСОБА_3 та Відповідачем, однак, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2008 року, договір дарування земельної ділянки було визнано недійсним. Вказує, що судове рішення набуло законної сили, у зв'язку з чим дію договору дарування припинено 19.11.2008 року та був виданий матері Державний акт на 3/10 частини земельної ділянки. Вказує, що в строк передбачений законом, вона подала заяву про прийняття спадщини до належної нотаріальної контори. Однак, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки за матір'ю не було зареєстровано у Державному реєстрі право на земельну ділянку. Просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати за нею право власності на 3/10 від 0,0977 га земельної ділянки, що розташована на території АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_4 в порядку спадкування за заповітом.

У судовому засіданні представник Позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав та щодо задоволення позову не заперечував.

Представник Третьої особи у судове засідання не з'явився. Надіслав до суду письмові пояснення від 02.03.2015 року, в яких просить провести розгляд справи у його відсутність та при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

Суд, з урахуванням думки представника Позивача та Відповідача, які не заперечували щодо розгляду справи у відсутність представника Третьої особи, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність останнього, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника Позивача, Відповідача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно державного Акта на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_5, виданого 26 квітня 2007 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація), ОСОБА_3 власник земельної ділянки площею 3/10 частини від 0,0977 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Також із матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування земельної ділянки площею 3/10 частини від 0,0977 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2008 року вказаний договір визнано недійсним. Рішення набуло законної сили 17.11.2008 року.

Згідно витягу з державного реєстру правочинів від 19.11.2008 року дію договору дарування земельної ділянки площею 3/10 частини від 0,0977 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 припинено.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у місті Києві ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 років, про що зроблений актовий запис за № 4171 (а.с. 56).

Із копії матеріалів спадкової справи вбачається, що Позивач подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері 16 квітня 2013 року (а.с. 53).

Згідно заповіту від 5 серпня 2009 року, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, а саме, що належна їй на праві приватної власності частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та частина земельної ділянки, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, заповідається ОСОБА_1 (а.с.63).

За таких обставин, виходячи із вимог статті 1217 Цивільного кодексу України, Позивач є спадкоємцем за заповітом.

Відповідно до частини 1 статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що 16.07.2014 року державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори відмовив Позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/10 частики земельної ділянки від 0,0977 га, кадастровий номер НОМЕР_6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що є розбіжності у державному Акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого Київською міською радою 26.04.2007 року та Витязі з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-014, виданого Головним управлінням Держземагентства у місті Києві 11 квітня 2014 року, у якому померла ОСОБА_3 не вказана, як власник земельної ділянки, а зазначено, що земельна ділянка належить іншим особам (а.с.104).

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, у суду відсутні підстави вважати Позивача такою, що не прийняла спадщину, оскільки вона зверталася із відповідною заявою до нотаріального органу. Разом з тим, судом встановлено, що оформити право на спадщину в порядку статті 1297 Цивільного кодексу для Позивача є неможливим, через розбіжність у правовстановлюючих документах.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 2 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на те, що Першою Київською державною нотаріальною конторою Позивачеві було відмовлено в оформленні права на спадщину за заповітом, через розбіжність у правовстановлюючих документах, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь Позивача підлягають присудженню судові витрати, пов'язані із розглядом справи у розмірі 2 198,12 грн.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 16, 22, 328, 1217, 1297 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - з а д о в о л ь н и т и.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_7, виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 24 липня 1997 року) право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/10 (три десятих) частки земельної ділянки від площі 0,0977 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_8, яка розташована: АДРЕСА_1, цільове призначення (використання) земельної ділянки: для обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати, пов'язані із розглядом справи, у розмірі 2 198 грн. 12 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :