Справа № 467/355/15-ц
26.03.2015 року Арбузинський районний суд
Миколаївської області
в складі: головуючого судді Кірімової О.М.
за участю секретаря Сіваченко Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовом
про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги мотивував тим, що ним був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1, в зв'язку з чим набув право власності на вказану нерухомість. Однак пізніше йому стало відомо, що в даному будинку зареєстровані відповідачі. Останні за вказаною адресою зареєстровані, хоча не проживають в будинку з 2002 року. Так, як останні не бажають добровільно знятися з реєстрації, звернувся до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав, оскільки діями останніх позивач позбавлений права користування та розпоряджатися своїм майном, просив суд задовольнити вимоги в повному обсязі.
До початку розгляду справи, через канцелярію суду, позивач надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечує проти задоволення вимог позивача.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилися, хоча були своєчасно та належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать підписи в розписках судових повісток. Також здійснений виклик відповідачів через засоби масової інформації. Від відповідачів заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, причини неявки до суду ними не повідомлені.
За таких обставин, за згодою позивача, суд розглядає справу в заочному порядку, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Так, ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).
Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майном.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 21/150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 114 від 08 лютого 2002 року ОСОБА_1 придбав, а ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 продали йому житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 6)
Відповідно до реєстраційного посвідчення (а.с. 7) житловий будинок АДРЕСА_1 08 лютого 2002 року зареєстровано за ОСОБА_1
Актами про не проживання від 06 лютого 2014 року (а.с. 8), від 17 липня 2014 року (а.с. 9), від 15 січня 2015 року (а.с. 10) підтверджується, що ОСОБА_2, 1975 року народження, ОСОБА_3 1972 року народження, ОСОБА_4 1993 року народження, ОСОБА_2 1997 року народження в житловому будинку АДРЕСА_1 належному ОСОБА_1 не проживають з лютого 2002 року.
Згідно довідки Семенівської ради Арбузинського району Миколаївської області від 16 лютого 2015 року за № 139 ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 11)
Угоди між колишніми власниками та позивачем щодо користування спірним будинком не укладалися.
Аналіз змісту правових норм свідчить про те, що право власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.
Отже, в зв'язку з відсутністю договірних відносин з власником будинку, та припинення у ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 права власності на будинок, відповідачі втратили право користування цим будинком, оскільки їх права похідні від прав колишнього власника будинку, членами сім'ї якої вони були.
За такого, суд вважає, що спосіб судового захисту, порушеного права позивача, обраний ним, не суперечить законодавству та може бути застосований судом, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, 1975 року народження ОСОБА_3, 1972 року народження ОСОБА_4, 1993 року народження ОСОБА_2, 1997 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте Арбузинським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова