Провадження № 2/359/886/2015
Справа № 359/1301/15-ц
07 травня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Гомолі О.А.,
за участі позивача ОСОБА_1,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
12 лютого 2015 року від ОСОБА_1 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява, з проханням визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він є власником однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. В даній квартирі з ним зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2 та неповнолітні діти. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. З весни 2014 року відповідачка у вищезазначеній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує. Рішенням органу опіки та піклування Бориспільської міської ради визначено місце проживання неповнолітніх дітей разом з батьком.
В судове засіданні позивач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, з'явились. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань до суду не направила.
Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив протокольну ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечував.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 повідомив суду, що знає цю родину близько 6 років та є їх сусідом по будинку. Знає про те, що шлюб між сторонами розірвано. ОСОБА_2 не проживає разом з позивачем та дітьми в одній квартирі. Він, як сусід та товариш позивача, 1-2 рази на тиждень заходить до нього в гості. Жодного разу в цій квартирі відповідачку не бачив ні в квартирі, ні на подвірї біля дому. Останній раз бачив ОСОБА_2 біля будинку більше року тому, навесні 2014 року.
Свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що є сусідкою ОСОБА_1. Протягом останніх 2 років не бачила ОСОБА_2 біля спірного будинку та в квартирі. Протягом останніх 6 місяців разів з 5 заходила до позивача в гості і також не зустрічала там відповідачки.
Свідок ОСОБА_5 повідомила суду, що знає цю родину давно. Є другом позивача у справі. Зазначила, що відповідач не проживає в спірній квартирі вже близько 3-х років, оскільки в неї вже інший чоловік, з яким вона і проживає. Разом з тим зазначила, що бачила ОСОБА_2 біля будинку останній раз навесні 2013 року, оскільки остання приходила до квартири по власні речі. Протягом останнього року свідок жодного разу не бачила відповідачку біля дому чи в квартирі. З дітьми постійно ходить їх батько, ОСОБА_1. З позивачем у справі бачиться та спілкується постійно, оскільки його менша донька після садочку частко заходить до неї додому та чекає на батька.
Заслухавши пояснення позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.10.2010 року (а.с. 20) та витягом з Державного реєстру прав про реєстрацію права власності (а.с.21).
Вищезазначену квартиру ОСОБА_1 отримав відповідно до договору про інвестування будівництва житлового будинку від 11 січня 2006 року, укладеного між позивачем та Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (далі по тексту - ДП МОУ «Укрвійськбуд») (а.с. 15).
Згідно довідки за № 52 від 12.02.2015 року, виданої філією ДП МОУ «Укрвійскбуд» «135 Домобудівльний комбінат», разом з ОСОБА_1 в цій квартирі зареєстровані його дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та колишня дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 4).
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 28).

З актів обстеження житлових і матеріально-побутових умов від 12 грудня 2014 року (а.с. 27) та від 02 лютого 2015 року (а.с. 26) вбачається, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації в АДРЕСА_3 не проживає з березня 2014 року по даний час.

Даний факт також підтверджується довідками філії ДП МОУ «Укрвійскбуд» «135 Домобудівльний комбінат» від 28 листопада 2014 року за № 427 (а.с. 25), від 15 грудня 2014 року за № 308 (а.с.24), від 23 січня 2015 року (а.с. 23) та наданими показами свідків, яких допитано в суді.

29 грудня 2014 року Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області за № 870 визначено, що місце проживання малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, разом з їх батьком ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку, що проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушення його прав.

Із положень ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 року № 1077, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме : квартирою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Судові витрати по даній справі складають сплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок (а.с.1), який відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 109, 71, 72, 150, 156 Житлового кодексу України, ст. 319, 321, 383, 386, 387 Цивільного кодексу України, ст. 41, 47 Конституції України, п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 року № 1077, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, ст. 4, 10, 60, 212, 214, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме : квартирою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1, відомості про ідентифікаційний номер та паспорт в матеріалах справи відсутні) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий 23.11.1999 р. Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду Київської області в загальному порядку.

Суддя Л.В. Яковлєва