печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2015 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Козачук К.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія "Еталон" про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення неустойки і грошової компенсації та морального відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вимогами до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» і просить визнати договір фінансового лізингу №002133 від 26.01.2015р. недійсним з дати його укладення, стягнути з відповідача в сумі 34 000,00грн.комісійного збору і перший внесок в сумі 170 000,00грн. , стягнути збитки в сумі 150,00грн. і 102,00грн., стягнути грошову компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 10 000,00грн., відшкодувати судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в односторонньому порядку як лізингодавець без належного письмового повідомлення змінив умови договору, необґрунтовано змінив вартість предмету лізингу у сторону збільшення, про що у договорі фінансового лізингу №002133 від 26.01.2015р. не йдеться. Також позивач наголошує на тому, що відповідачем змінені істотні умови договору лізингу. 09 лютого 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про те, що вважає договір неукладеним і вимогою про повернення сплачених коштів. Відповідач своїх зобов'язань ні за договором ні на вимогу позивача не виконав. Також позивач вказує на несправедливі умови укладеного договору, зокрема щодо нечіткого визначення предмету лізингу, можливість розірвання договору відповідачем без попередження позивача, можливість здійснення лізингодавцем передачі своїх прав без згоди іншої сторони та неможливість здійснення таких дій з боку позивача, не однакової відповідальністі сторін у разі порушення умов договору , що є підставою для визнання договору недійсним відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Наголошує позивач на наданні неповної інформації про предмет фінансового лізингу, безпідставної пропозиції щодо укладення додаткової угоди та спричинення у зв'язку з цим моральної шкоди.

Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_2 підтримав вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача Бєльський В.М. вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, вказуючи на безпідставність тверджень позивача щодо недійсності укладеного правочину . Представник звертав увагу на те, що договір було підписано позивачем після уважного його прочитання, його зрозумілості та погодження з умовами викладеними у ньому.

Вислухавши представників сторін ОСОБА_2 і Бєльського В.М., дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 26.01.2015 р. з ТОВ Лізинговою компанією «Еталон» було підписано Договір фінансового лізингу №002133, відповідно до умов якого п.1.1 Договору, Лізингодавець ЛК «Еталон» зобов'язався придбати на її ім'я автомобіль Ніссан «Жук» відповідно до специфікації , за ціною 340 000,00 грн. (триста сорок тисяч грн. 00 коп.) відповідно п.3.2 Договору і Додатку до Договору №1 . Згідно п.1 Ст.806 ЦК України, це не прямий договір лізингу.

На виконання умов Договору фінансового лізингу №002133, позивачем 26.01.2015 р. було сплачено 34 000,00 грн. комісійного збору і 03.02.2015 р. внесено перший внесок (авансовий платіж) в сумі 170 000,00 грн.. Подальші платежі, позивач була зобов'язана сплачувати відповідно Додатку №2 до Договору .

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що укладення договору на умовах, що обмежують права споживача є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Таким чином, відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Тобто, спірні правовідносини врегульовані як загальними, так і спеціальними нормами (Закон України «Про фінансовий лізинг»), які підлягають застосуванню у системному зв'язку. При цьому, спеціальні норми мають пріоритет у застосуванні над нормами загальної дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу (ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно з п. 4 ч. 3 вказаної норми несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Вказуючи на несправедливість умов укладеного договору позивач вказує наступні пункти: 3.1, 4.3.2, 8.4, 12.11, 14.1,14.3, 16.1,16.2,16.3, якими визначено предмет договору, умови повідомлення сторонами про суми платежів, випадки розірвання договору, направлення та отримання повідомлень, передача прав та обов'язків третім особам, а також вирішення спорів та розбіжностей.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 від 26 січня 2015 року, остання уважно прочитала та зрозуміла умови договору фінансового лізингу № 002133 від 26 січня 2015 року, в повному обсязі, отримала інформацію від менеджера-консультанта та примірник договору з додатками .

Підписуючи договір ОСОБА_1 мала реальну можливість ознайомитися з його умовами, з урахуванням цього визначитись із запропонованими правами та обов'язками кожної із сторін.

В свою чергу позивачем не доведено під час судового розгляду те, що визначені нею пункти договору фінансового лізингу № 002133 від 26 січня 2015 року є несправедливими по відношенню до споживача та як наслідок створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків щодо позивача.

При цьому заявляючи вимоги щодо недійсності договору позивач у позовній заяві та представник під час судового розгляду наголошували на тому, що відповідач не виконавши своїх зобов'язань за договором після оплати позивачем першого внесу у розмірі 170 000грн. та комісійного збору у розмірі 34 000грн. в частині передачі автомобіля, повідомив позивача про необхідність збільшення вартості предмету лізингу. На погляд позивача порушення відповідачем умов укладеного договору та недосягнення нею мети передбаченої умовами цього правочину є підставою для визнання договору недійсним.

В цьому випадку слід зазначити про те, що порушення стороною умов договору не є підставою для визнання правочину недійсним, а можуть бути наслідком застосування відповідальності у разі встановлення порушення зобов'язань однією із сторін.

Оскільки в ходу судового розгляду не було встановлено обставини які б свідчили про невідповідність укладеного між сторонами правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, слід визнати вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 15,16, 509, 627, 806 ЦК України, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія "Еталон" про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення неустойки і грошової компенсації та морального відшкодування, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Цокол Л.І.