Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/5229/14-ц
Провадження № 2/553/184/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.04.2015м. м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді Крючко Н.І.,

при секретарі Моторній М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтави ради, Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Носова Жанна Борисівна, ОСОБА_6, ОСОБА_7 , Полтавський відділ РАЦС про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на будинок ,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтави ради, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Носова Жанна Борисівна, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на будинок.

06 лютого 2015 року позивачка звернулась до суду з уточненою позовною заявою, в якій уточнила позовні вимоги та просила встановити факт, що свідоцтво про укладення шлюбу № НОМЕР_2, видане 19.10.1973 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, с. Степанівка Харовського району, Вологодської області - належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці с. Степаниха Хоровського району Вологодської області, визнати за ОСОБА_9 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) право власності на ? частину житлового будинку (А-1) 1978 року, загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., гараж літ. Б, 1982 року будівництва, колодязь пробивний № 1, огорожа № 2, що розташований у АДРЕСА_2 яке є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за позивачкою право власності на ? частину житлового будинку (А-1), 1978 року будівництва, загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., гараж літ. Б, 1982 року будівництва, колодязь пробивний № 1, огорожа № 2, що розташований у АДРЕСА_2 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 року чоловіка - ОСОБА_10, а всього на цілу частку будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_3

Представник позивача ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи.

В судовому засідання представник Ленінської районної у м. Полтаві ради позовні вимоги визнав.

Представник відповідача Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради в судове засідання не з'явився, але надала суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги не визнають в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачкою в позові не наведено жодних обставин та фактів, які підтверджували порушення відповідачем Територіальною громадою м. Полтави в особі Полтавської міської ради прав позивачки. Поряд з цим, в своїх запереченнях останньою вказувалось на те, що позивачкою ОСОБА_1 не надано правовстановчих документів, які б підтверджували право власності померлого ОСОБА_10 на житловий будинок , який є предметом даного спору, тому дане нерухоме майно не може відноситись до спадкової маси.

В судове засіданні третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Носова Жанна Борисівна не з'явилась, але надала суду письмову заяву, в якій проти позовних вимог не заперечувала, та просила проводити судовий розгляд справи у її відсутність.

Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7 не з'явились, але надали суду письмові заяви, в яких вказували, що проти задоволення позовних вимог не заперечують, та просили проводити судовий розгляд справи у їх відсутність.

В судове представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавського відділу РАЦС не з'явився, але надали на адресу суду письмову заяву в якій прохали проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Суд вислухавши пояснення представника позивача по справі, представника відповідача - Ленінської районної у м. Полтаві рад, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, виданого 19 жовтня 1973 року Полтавським міським Палацом шлюбів, 19 жовтня 1973 року ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, уклали шлюбу, про що здійснено актовий запис № 2552 у Полтавському міському Палаці шлюбів. Після реєстрації шлюбу присвоєно подружжю прізвище - ОСОБА_11 ( а.с.13).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 19 липня 2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, ІНФОРМАЦІЯ_8 року помер ОСОБА_10, про що здійснено актовий запис № 1700 (а.с.7).

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_2 зазначив, що позивачка разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_10 до його смерті проживали у будинку АДРЕСА_4, який складається з: житлового будинку (А-1), 1978 року будівництва, загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., гаражу літ. Б 1982 року будівництва, колодязя пробивного № 1, огорожі № 2. Як було зазначено останнім в судовому засіданні, після смерті чоловіка позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину за законом, оскільки за життя чоловіком не було складено заповіту.

Поряд з цим, судом встановлено, що від шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_1 мають синів - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується свідоцтвами про народження останніх, де батьками останніх вказані: батько - ОСОБА_10, матір'ю - ОСОБА_1 ( а.с.5,6).

Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого Новоселівською сільською радою народних депутатів від 30 жовтня 1987 року, житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_10. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Полтавської районної ради народних депутатів № 378 від 29.10.1987 року ( а.с.60).

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визначено, що зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру часток співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2»

При цьому, даною постановою визначено, що визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлим суперечить вимогам ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 27-31 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

При розгляді справ про спадкування питання про частку у спільній сумісній власності подружжя вирішується із врахуванням офіційного тлумачення ч.1 ст. 61 СК, наданого у Рішенні Конституційного Суду України у справі № 17-рп/2012 від 19.09.2012 року, яким встановлено, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга ст. 364 ЦК України).

Спадкування є іншим видом набуття особистої приватної власності кожного з подружжя. При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця ( статті 1218,1219 ЦК України). Тому у складі спадщини може перебувати будь-яке майно, крім прав та обов'язків, нерозривно пов'язаних з особою спадкодавця.

З наведених положень випливає, що власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Таким чином, зважаючи на наведені вище обставини та норми закону, які регулюють дані спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що будинок АДРЕСА_1 у м. Полтаві, є спільною сумісною власністю подружжя і належить ОСОБА_1 та ОСОБА_10 в рівних частинах і їх частки є рівними.

Після смерті - ОСОБА_10 залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини будинку.

У відповідності до положення ст. 1261 ЦК України право на вказане спадкове майно після смерті ОСОБА_10 виникло у позивачки дружини померлого - ОСОБА_1, сина померлого - ОСОБА_6 та сина померлого - ОСОБА_6.

Так, судом встановлено, що 11 листопада 2014 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ОСОБА_1 при зверненні до нотаріуса для оформлення спадкових прав після померлого, ІНФОРМАЦІЯ_8 року чоловіка ОСОБА_10 та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1, не надано правовстановчого документа ( а.с.11).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 29059319 від 14.12.2011 року, вбачається, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживав у АДРЕСА_2, заведено спадкову справу № 58 за 2011 рік. В спадковій справі наявні: заява про прийняття спадщини згідно закону від імені дружини померлого - ОСОБА_1 та заява про відмову від спадщини від імені сина померлого - ОСОБА_7. Інших заяв та документів необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину не надходило, свідоцтв про право на спадщину не видавалось ( а.с.75,76).

При цьому, в ході судового розгляду справи сини померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали заяву, в якій не заперечували проти визнання права власності за матір'ю - ОСОБА_1 після батька ОСОБА_10.( а.с.17).

Таким чином, згідно ст.1261 ЦК України, позивачка ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_10 та являється спадкоємцем першої черги на спадкове майно останнього.

Наведені вище обставини та факти спростовують твердження представника відповідача Полтавської міської ради, оскільки останні є такими, що узгоджуються з дійсними, встановленими судом обставинами та фактами.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

З зазначених вище обставин вбачається, що положення ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховували позивачі, відповідачем порушені.

Поряд з цим, позивачка в позові вказала, що в зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем вона перебувала з 19 жовтня 1973 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3, з даного свідоцтва про одруження вбачається, що після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище «ОСОБА_1» і місце народження позивачки зазначено - « с. Степанівка Харовського району Вологодської області», що є помилковим, оскільки згідно паспорту громадянина України, виданого на ім'я ОСОБА_1, місце народження останньої вказано « с. Степаниха, Хоровського району Вологодської області», тому зважаючи на дані обставини позивачка змушена була звернутися до суду з вимогою про встановлення факту належності їй свідоцтва про укладення шлюбу.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 в добровільному порядку зверталась до органів РАЦС щодо виправлення помилки, допущеної в актовому записі № 2552 від 19.10.1973 року, вчиненому Центральним відділом РАЦС, але Ленінським відділом ДРАЦС РС Полтавського міського управління юстиції надано висновок про відмову у внесенні змін до актового запису, у зв'язку з розбіжностями відомостей про прізвище заявниці у представлених документах, відмовлено у внесенні зміни прізвища чоловіка до і після реєстрації шлюбу, дружини після реєстрації шлюбу «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» в актовому записі про шлюб № 2552 від 19.10.1973 року, складеному Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції ( а.с.90).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є законними і обґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16,328, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 60, 61 СК України, ст.ст. 10,11, 30 60, 61, 213-215, 256 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтави ради, Територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Носова Жанна Борисівна, ОСОБА_6, ОСОБА_7 , Полтавський відділ РАЦС про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на будинок - задовольнити.

Встановити факт, що свідоцтво про укладення шлюбу № НОМЕР_2, видане 19.10.1973 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, с. Степанівка Харовського району, Вологодської області - належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці с. Степаниха Хоровського району Вологодської області.

Визнати за ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) право власності на ? частину житлового будинку (А-1) 1978 року забудови, загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., гараж літ. Б, 1982 року будівництва, колодязь пробивний № 1, огорожа № 2, що розташований у АДРЕСА_2 яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) право власності на ? частину житлового будинку (А-1) 1978 року будівництва, загальною площею 75,0 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., гараж літ. Б, 1982 року будівництва, колодязь пробивний № 1, огорожа № 2, що розташований у АДРЕСА_2 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 року чоловіка ОСОБА_10, а всього на цілу частку будинковолодіння за адресою: м. Полтава, АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Н. І. Крючко