АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/5257/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1160/15Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Панченко О.О., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії у м. Полтаві

на рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 05 березня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому посилаючись на порушення Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк») умов укладеного між сторонами договору № 14216-8708 довгострокового банківського вкладу зі сплатою процентів щомісяця «Прибутковий+» від 03 вересня 2012 року щодо повернення строкового банківського вкладу по закінченню терміну дії договору, просив про стягнення одноразовою операцією через касу банку грошових коштів у сумі 223 212,67 доларів США, з яких 200 000 доларів США - сума основного боргу (вкладу), 16 838,21 доларів США - сума процентів на вклад, 1 666,39 доларів США - відсотки за користування чужими грошовими коштами, 4 119,93 доларів США інфляційних, 588,14 доларів США - 3% річних а також понесених по справ витрат по сплаті судового збору - 3654 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 05 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Не погодившись з даним рішенням, представник ПАТ «Укрексімбанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю та стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрексімбанк» 1827 грн. судового збору, понесеного за подачу апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що 03 вересня 2012 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № 14216-8708 довгострокового банківського вкладу зі сплатою процентів щомісяця «Прибутковий+» на суму 200 000 доларів США на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку.

01 квітня 2013 року та 30 вересня 2013 року між сторонами було укладено додаткові угоди № 1 та № 2, які є невід'ємною частиною договору банківського вкладу.

За умовами п.п. 3.5., 3.6., 3.13 укладеного між сторонами договору, вклад було внесено на депозитний рахунок готівкою на строк 797 календарних днів. Терміном одержання вкладу та процентів на вклад є 09 листопада 2014 року. Якщо термін одержання вкладу є неробочим днем, вкладник має право вимоги вкладу та процентів на вклад першого за ним робочого дня. Повернення вкладу (частини вкладу) з депозитного рахунка здійснюється за умови отримання банком письмової вимоги вкладника щодо повернення вкладу (частини вкладу) шляхом перерахування вкладу (частини вкладу) на поточний рахунок.

08 жовтня 2014 року позивач звернувся до банку із заявою про повернення банківського вкладу та сплати процентів через касу банку, чим засвідчив свій намір припинити дію договору.

Листом від 04 листопада 2014 року з посиланням на постанову Національного банку України № 540 від 09.08.2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» представник банку повідомив позивача про можливість повернення вкладу готівкою в іноземній валюті в межах до 15000 гривень на добу в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

10 листопада 2014 року сума вкладу та нараховані проценти згідно умов договору перераховано на поточний рахунок позивача.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст. 533, 536, 625, 629, 1060 та 1061 ЦК України, виходив з факту прострочення банком виконання грошового зобов'язання за договором банківського вкладу та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Проте, колегія суддів з висновками суду першої інстанції повною мірою погодитися не може.

Суд першої інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин та присудив до стягнення з відповідача на користь позивача суму вкладу - 200 000 доларів США та нараховані проценти на банківський вклад в розмірі, встановленому договором - 16 838,21 доларів США, оскільки, як встановлено по справі та не спростовано апелянтом, після закінчення строку договору банківського вкладу позивач ОСОБА_2 не мав можливості отримати вклад та розпорядитися грошовими коштами на власний розсуд, а отже, зобов'язання банком належним чином виконано не було.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 25.12.2013 р. по справі № 6-140цс13, які у відповідності до вимог ч. 2 ст. 214, ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для суду при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Разом з тим, застосовуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, місцевий суд не взяв до уваги, що валютою зобов'язання є долари США, а у відповідності до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України. Іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, які поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, що визначене в гривні, застосуванню до спірних правовідносин не підлягають.

Крім того, приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України про розмiр процентiв, що пiдлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо iнший розмiр процентiв не встановлений договором або законом.

Таким чином, три проценти рiчних вiд простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорi не передбачили iншого розмiру процентiв рiчних.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що розмір процентів у разі прострочення стороною грошового зобов'язання за цим договором встановлено п. 7.4. договору сторін - 0,0001 процентів річних від суми простроченого зобов'язання, а, отже, підстав до стягнення трьох процентів річних від простроченої суми по справі не має.

Стягуючи з відповідача на користь позивача 1666,39 доларів США відсотків за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 536 ЦК України, місцевий суд залишив поза увагою, що за умовами укладеного договору (п. 4.4.) сторони визначили розмір процентів на вклад (депозит) на вимогу у разі повернення банком вкладу на рахунок позивача - за ставкою 0,05 процентів річних, а доводи позивача щодо застосування процентної ставки - 8,5 % річних після 08 листопада 2014 року ґрунтуються на припущеннях, що за правилами ч. 4 ст. 60 ЦПК України не допускається.

Доказів невиконання банком умов п.п. 4.4, 7.4. договору сторін позивачем по справі не надано і суду таких обставин не доведено.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «Укрексімбанк» на користь ОСОБА_2 1666,39 доларів США відсотків за користування чужими грошовими коштами, 4119,93 доларів США інфляційних та 588,14 доларів США - 3% річних на суму заборгованості є необґрунтованим та підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Колегія суддів також не може погодитись з висновком місцевого суду про те, що грошові кошти за вкладом мають бути видані позивачеві одноразовою операцією через касу банку.

Позовні вимоги в цій частині стосуються виконання судового рішення, є передчасними та задоволенню не підлягають, адже, позивачем по справі не доведено факту пред'явлення банку вимоги про повернення коштів з поточного рахунку, на який за умовами договору банківського вкладу 10 листопада 2014 року перераховано вклад та проценти на нього, та відповідно порушення його прав.

Відносини банку та володільця рахунку передбачені главою 72 ЦК України, обов'язок банку з повернення коштів урегульовано ст.ст. 1068, 1073 ЦК України та умовами відповідного договору, тому грошові кошти, зараховані на рахунок позивача підлягають видачі позивачеві згідно умов поточного рахунку, а порядок виконання судового рішення передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги щодо поширення на спірні правовідносини постанов Правління Національного банку України № 172 від 28.03.2014 р., № 245 від 29.04.2014 р., № 328 від 30.05.2014 р., № 540 від 29.08.2014 р. про обмеження на видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідні постанови банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Колегія суддів також не приймає до уваги і доводи апеляційної скарги щодо здійснення стягнення у національній валюті України.

Відповідно до ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 524, ч. 3 ст. 533 ЦК України іноземна валюта може використовуватися при здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) банк, що прийняв від вкладника грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно умов Договору довгострокового банківського вкладу зі сплатою процентів щомісяця «Прибутковий+» № 14216-8708 від 03 вересня 2012 року відповідач зобов'язався виплатити позивачеві 200 000 доларів США, внесених позивачем на депозитний рахунок, та сплатити проценти за відповідною процентною ставкою на вклад, починаючи з першого дня, наступного за днем надходження коштів на депозитний рахунок по день фактичного їх повернення вкладникові, отже, стягнення місцевим судом коштів за зобов'язанням в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству та умовам укладеного між сторонами договору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії у м. Полтаві - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 05 березня 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_2 1 666,39 доларів США - відсотків за користування чужими грошовими коштами, 4 119,93 доларів США інфляційних, 588,14 доларів США - 3% річних та в частині стягнення одноразовою операцією через касу банку - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді /підписи/

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області: С.Б. Бутенко