Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Шеремет А.М., Шимківа С.С.

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - адвоката Захарчука Олега Лукича та представника Рівненської обласної дирекції відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Національної акціонерної страхової компанії /далі НАСК/ "Оранта" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, до ОСОБА_7, НАСК "Оранта" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування вартості пошкодженого автомобіля марки "Фольсваген Гольф" д.н. НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_6, 23 887 грн. 76 коп. та _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/708/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Феха Т.С.

Доповідач : Демянчук С.В.

витрати за надання правової допомоги в розмірі 238 грн. 87 коп..

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 510 грн. 00 коп. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 51грн. 00 коп..

Стягнуто з НАСК "Оранта" на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

В решті позовних вимог позивача ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та позовних вимог позивача ОСОБА_2 - відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 - адвокат Захарчук О.Л. вказує, що при винесенні рішення судом першої інстанції не були прийняті до уваги обставини, які мають значення для справи, неправильно оцінені наявні у справі докази, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправомірного і необгрунтованого рішення.

Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував висновок автотоварознавчої експертизи і, обґрунтовуючи своє рішення, послався на дослідження аварійного комісара НАСК "Оранта" № ВХ 3696 АІ-10.3/5, де зазначено, що матеріальна шкода внаслідок пошкодження автомобіля "Фольксваген-Гольф" д.н. НОМЕР_1 становить 23 887,76 грн..

Крім того вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у валютному еквіваленті ринкова вартість транспортного засобу "Фольксваген-Гольф" не змінилася, як на момент ДТП, так і на час розгляду справи в суді, а затягування НАСК "Оранта" з виплатою страхового відшкодування більш ніж на рік призвело до збільшення матеріального збитку за пошкодження автомобіля до 42 995 грн. у зв"язку із знеціненням вітчизняної грошової одиниці.

Також, суд першої інстанції невірно застосував ст. 26-1 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки позивачам страхова компанія жодних виплат не проводила, тому не можна стверджувати, що моральна шкода, заподіяна ОСОБА_7 позивачам, перебуває в межах встановленого ліміту страхового відшкодування.

Крім того зазначає, що взагалі незрозуміла позиція суду першої інстанції щодо відшкодування позивачам коштів за надання правової допомоги, оскільки суд визнав, що на правову допомогу позивачі витратили 5000 грн., однак з відповідачів стягнув 289,87 грн., зокрема, з ОСОБА_7 - 51 грн., з НАСК "Оранта" - 238,87 грн., хоча в касовому ордері вказана сума 5000 грн., яка не оспорювалася.

Просить змінити рішення суду першої інстанції від 24 лютого 2015 року та стягнути із страхової компанії НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_1 44 760 грн. 79 коп. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди, на користь малолітнього сина ОСОБА_5 - 300 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди, на користь малолітньої доньки ОСОБА_4 - 3000 грн. моральної шкоди; стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. моральної шкоди, на користь малолітнього сина ОСОБА_5 2000 грн. моральної шкоди, на користь малолітньої доньки ОСОБА_4 - 2000 грн. моральної шкоди; стягнути із страхової компанії НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_2 3 000 грн. моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 2000 грн. моральної шкоди; стягнути із страхової компанії НАСК "Оранта" та ОСОБА_7 пропорційно кошти, витрачені на послуги адвоката в сумі 5000 грн..

В поданій апеляційній скарзі представник Рівненської обласної дирекції ВАТ НАСК "Оранта" вказує, що з рішенням суду першої інстанції не погоджуються та вважають його необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Зазначає, що після здійснення огляду транспортного засобу, на основі протоколу огляду транспортного засобу від 04 березня 2014 року, який підписаний ОСОБА_1, здійснено дослідження № ВХ 3696 АІ- 10.03/5 від 10 березня 2014 року яким встановлено, що ринкова вартість автомобіля на момент ДТП становить 23 887,76 грн., а вартість відновлювального ремонту - 62 528, 88 грн., тому в даному випадку має місце фізичне знищення транспортного засобу, такого ж висновку дійшов і судовий експерт ОСОБА_9 відповідно до висновку експерта № 41201/2-ПС від 09 грудня 2014 року.

Тому, відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сума страхового відшкодування повинна становити: 23 887, 76 грн. (ринкова вартість автомобіля на момент ДТП) - 8 880 грн. (вартість автомобіля після ДТП) - 510 грн. (розмір франшизи) = 14 497, 76 грн. (дана сума страхового відшкодування підтверджується розрахунком страхового відшкодування та страховим актом від 06 серпня 2014 року).

Демидівським районним судом в порушення п. 30.2 ст. З0 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» безпідставно було стягнуто з НАСК «Оранта» 23 887, 76 грн. матеріальної шкоди, яка прирівнюється лише до ринкової вартості пошкодженого автомобіля на момент ДТП.

Крім того вказує, що ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2014 року по справі № 570/1565/14-к встановлено, що ОСОБА_7 було повністю відшкодовано завдані збитки та вказано, що відшкодування завданих збитків та усунення заподіяної шкоди - це дії, які фактично усувають негативні наслідки вчиненого злочину. Закон прямо вказує на те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку з дійовим каяттям може тільки у разі реального відшкодування у повному обсязі заподіяної злочином шкоди.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

У судовому засіданні ОСОБА_1, підтримавши свою апеляційну скаргу повністю, надав пояснення в межах її доводів. В задоволенні апеляційної скарги НАСК «Оранта» заперчує.

Представник ОСОБА_7 апеляційні скарги не визнав та просив їх відхилити.

Представник НАСК «Оранта», ОСОБА_2, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги в даній справі, суд першої інстанції стягнув з НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування вартості пошкодженого автомобіля марки "Фольсваген Гольф" д.н. НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_6, 23 887 грн. 76 коп. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 238 грн. 87 коп.. та стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 510 грн. 00 коп. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 51 грн. 00 коп..

Стягнуто з НАСК "Оранта" на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

В решті позовних вимог позивача ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та позовних вимог позивача ОСОБА_2 - відмовлено.

Проте повністю погодитись з висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що зі змісту ухвали Рівненського районного суду від 03 квітня 2014 року (а.с. 7-8) встановлено, що 25 грудня 2013 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, в світлу пору доби, ОСОБА_7, керуючи автомобілем марки «Шевровет-Авео» д.н. НОМЕР_2, рухаючись автодорогою Рівне-Млинів-Берестечно-Буськ-Перемишляни, зі сторони м. Рівне в напрямку смт. Млинів Рівненської області, з швидкістю 60 км/год, на 4 км вказаної дороги, в порушення п. 2.3. б. та 12.1. Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху на заокругленні дороги, покритою ожеледицею, не впорався з керуванням свого транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з зустрічним автомобілем марки «Фольксваген-Гольф» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Фольксваген-Гольф» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження по критерію довготривалості розладу здоров'я.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2014 року (а.с. 7-8) ОСОБА_7 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України в зв'язку з його дійовим каяттям (ст. 45 КК України), а кримінальне провадження було закрито.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, судом обґрунтовано зазначено та не заперечуються обставини завданої шкоди, оскільки дії водія ОСОБА_7 були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є його вина в заподіянні ушкоджень автомобілю позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції стягнув з НАСК "Оранта" на користь позивача в рахунок відшкодування вартості пошкодженого автомобіля марки "Фольсваген Гольф" д.н. НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_6 - 23887 грн. 76 коп. та стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 510 грн. 00 коп. що передбачено Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, суд виходив зі встановлених обставин того, що матеріальним збитком є ринкова вартість автомобіля марки «Фольксваген-Гольф» р.н. НОМЕР_1 сума якого згідно дослідження № ВХ3696 АІ-10.3/5 на момент пошкодження становить 23887,76 гривень.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз'яснено, що, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром страхового відшкодування в сумі 23 887 грн. 76 коп., оскільки суд першої інстанції з урахування вимог статей 10, 60 ЦПК України визначаючи вартість майнової шкоди, завданої ОСОБА_7 автомобілю, яким керував ОСОБА_1 беззаперечно встановлено факт пошкодження автомобіля марки "Фольсваген Гольф" д.н. НОМЕР_1 та встановив вартість автомобіля на момент дорожньо-транспортної події, встановивши, що цей автомобіль є фізично знищеним.

Разом з цим, суд не встановив в повному обсязі обставини справи та в зв'язку із цим невірно вирішив спір, при визначенні розміру заподіяної матеріальної шкоди, тому рішення в цій частині підлягає зміні.

Так, судом беззаперечно встановлено, що згідно полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/5813252, строк дії якого з 24 вересня 2013 року по 23 вересня 2014 року, ОСОБА_7 застраховано в НАСК «Оранта» цивільну правову відповідальність, забезпечений транспортний засіб автомобіль марки «Шевролет Авео», яким скоєно дорожньо-транспортру пригоду. Страхова сума (ліміт відповідальності) страховика на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров'ю - 100 000 гривень; за шкоду заподіяну майну - 50 000 гривень, франшиза - 510 гривень.

В судовому засіданні встановлено, що за заявою позивача ОСОБА_1 відповідачем НАСК «Оранта» не було відшкодовано матеріальну шкоду, що полягає у пошкодженні спірного автомобіля марки «Фольксваген-Гольф».

Згідно дослідження № ВХ3696 АІ-10.3/5 (а.с. 101-108), висновку експерта № 41201/2-ПС (а.с. 126-157) встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Фольксваген-Гольф» р.н. НОМЕР_1 перевищує його ринкову вартість.

Згідно дослідження № ВХ3696 АІ-10.3/5 (а.с. 101-108), яке є письмовим доказом (ч. 2 ст. 57 ЦПК України) - ринкова вартість автомобіля марки «Фольксваген-Гольф» р.н. НОМЕР_1 на момент пошкодження становить 23 887,76 гривень, що і визначено судом першої інстанції як матеріальний збиток.

Колегія суддів з таким висновком погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Враховуючи достатність та належність наданих сторонами доказів, та зважаючи, що на пропозицію апеляційного суду позивачем не надано будь-яких доказів в спростування визначеної вартості матеріального збитку, який визначається за ринковою вартістю транспортного засобу саме на момент пошкодження, тому визначений судом першої інстанції розмір шкоди відповідає встановленим в справі обставинам та вимогам матеріального Закону.

Доводи апелянта ОСОБА_1 про неврахування при визначенні запобіяної шкоди висновку експерта № 41201/2-ПС (а.с. 126-157), суд відхиляє як безпідставні, оскільки в рішенні правильно вказано і дані обставини не спростовано, що цим висновком визначено матеріальну шкоду, завдану пошкодженням автомобіля марки «Фольксваген-Гольф» на час проведення експертного дослідження (09 грудня 2014 року), а не на час пошкодження автомобіля. Крім того, оцінка завданої позивачу майнової шкоди проводилась на підставі вимог діючого законодавства, зокрема, Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року.

При цьому, апелянт не просив на спростування та недоліки проведеної судом експертизи призначити додаткову чи повторну експертизу.

Окрім того, доводи ОСОБА_1 про доцільність визначення матеріальної шкоди на даний час не ґрунтуються на положеннях ст. 22-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", але є інші правові механізми відшкодування таких збитків, якими він не позбавлений права скористатись.

Разом з цим, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення в частині стягнутої з страховика суми за пошкоджений автомобіль позивача.

Так, Законом передбачено, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційному суді встановлено, що хоч позивач і погодився із визнанням транспортного засобу фізично знищеним , однак бажає залишити пошкоджений автомобіль у себе. За таких обставин сума страхового відшкодування матеріальної шкоди має бути зменшена на 8 880 грн.. Зазначену суму вартості залишків страховиком було визначено відповідно до Національного стандарту № 1440 «Загальні засади оцінки майна і майнових права, ст. 30 Закону та умов страхування. Відповідно до протоколу затвердження результатів аукціону №6239 від 24 липня 2014 року та зобов'язуючої пропозиції вартість пошкодженого автомобіля після дорожно-транспортної події становить 8880 грн.. Колегія суддів погоджується з визначенням такої вартості пошкодженого автомобіля, який визнано фізично знищеним, оскільки, виходячи з вищезазначеним положень Закону щодо засад диспозитивності та змагальності сторін, будь-яких інших достатніх та належних доказів на спростування цих висновків не надано.

Що ж до доводів апелянта НАСК «Оранта» про неврахування судом при стягненні з них страхового відшкодування суми стягнутої з ОСОБА_7 франшизи, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

З вказаного вбачається, що страховик відшкодовує оцінену шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки життю, здоров'ю, майну третьої особи у межах ліміту відповідальності страховика. При цьому франшиза відшкодовується не страховиком, а особою, яка завдала шкоду потерпілому.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не врахував, що франшиза має відшкодовуватись не страховиком, а винною особою, та дійшов до висновку про подвійне стягнення суми 510 грн., тому ця сума має бути виключена з визначеного судом розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з страхової компанії.

Відносно позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в зв'язку з витратами на лікування ОСОБА_1 в сумі 365 грн. 79 коп. та коштів затрачених на додаткове обстеження неповнолітнього ОСОБА_5 в сумі 300 грн., які позивачі просили стягнути на їх користь з страхової компанії, то колегія суддів вважає, що в цій частині вірно відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано належних та достатніх доказів про ушкодження здоров'я під час ДТП, а виписки із карток ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_5 (а.с. 09-15, 80-87, 236-236(б)) не свідчать про те, що ОСОБА_1 лікувався внаслідок отриманих в ДТП травм, а проведення додаткового обстеження неповнолітнього ОСОБА_5 - перебувало в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідачів, колегія суддів вважає їх частково обґрунтованими стосовно стягнення моральної шкоди з ОСОБА_7, однак через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, суд дійшов до неправильних висновків про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з страховох компанії.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог до відповідача НАСК «Оранта» виходив зі встановлених обставин, що позивачі не зверталися до відповідача НАСК «Оранта» з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок заподіяної шкоди здоров'ю, а тому, на час розгляду справи права позивачів щодо відшкодування шкоди здоров'ю та пов'язаної з нею моральної шкоди відповідачем НАСК «Оранта» порушено не було.

Проте, колегія суддів з такими підставами відмови в задоволенні позовних вимог погодитися не може.

Так, відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Суди не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку.

Сторонами визнано, що ОСОБА_1 звертався до страхувальника з заявою про виплату страхового відшкодування. Окрім того, ці обставини стверджуються і наявними відповідями страховика. Стягнення моральної шкоди є різновидом страхового відшкодування.

Таким чином, позивачі не позбавлені права звернутися до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивачів про відшкодування їм матеріальної шкоди.

Згідно зі ст. 23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Тобто, страховик відшкодовує моральну шкоду, яка полягає тільки у каліцтві або іншому ушкодженні здоров'я потерпілого, моральна шкода, яка полягає у настанні інших негативних явищ, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

За змістом ст. ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими.

Частина 4 ст. 60 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до долучених висновків судово-медичного експерта /а.с. 237-2 - 237-6/ за №№ 174, 175, 173, 172, 171, яка проводилась в кримінальній справі відносно осіб, які є позивачами в справі, та які були учасниками дорожно-транспортної пригоди, на питання які тілесні ушкодження виявлені на тілі кожного з позивачів, мають місце висновки відносно кожного про те, що наданими медичними довідками /які позивачі долучили в дану справу / зазначений лікарем діагноз не підтверджено будь-якими об'єктивними клінічними даними…Будь-яких об'єктивних ознак наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_1, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_2 в пред'явленій медичній довідці не відмічено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачів до страхувальника слід відмовити, оскільки належними та достатніми доказами не підтверджено ушкодження здоров'ю позивачам.

Разом з цим, колегія суддів вважає обгрунтованими позовні вимоги про стягнення морального відшкодування з ОСОБА_7 як з особи яка заподіяла моральну шкоду позивачам.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як зазначалося вище, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, встановлені обставини вини ОСОБА_7 не доказуються при розгляді даної справи, оскільки вина відповідача встановлена судом в кримінальній справі.

Згідно норм ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Як вказано у п. 9 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року N 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як зазначено вище, внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_7 мала місце дорожньо-транспортна пригода, яка сама по собі є стресовою ситуацією. Внаслідок вчиненої ДТП автомобіль, яким керував ОСОБА_1, зазнав значних пошкоджень та відновлювальному ремонту не підлягає, тобто фактично є фізично знищеним. Дана обставина зумовила вимушені зміни у життєвих і виробничих стосунках позивача, чим останньому завдано моральної шкоди. Тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 5000 грн..

Також, колегія суддів вважає, що є частково обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди.

Правові підстави обґрунтування заподіяння такої шкоди цим позивачам, як учасникам дорожньо-транспортної пригоди ті ж що зазначено вище на підставі ч. 1 ст. 1167 , ст. 23 ЦК України.

При цьому, суд вважає, що вказаними позивачами було належним чином обґрунтовано заподіяння моральної шкоди, однак розмір, який вони просили стягнути у судовому засіданні, виходячи з тих пояснень та доказів, які були досліджені судом, є завищеним, а тому виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, колегія судів вважає, що моральна шкода позивачам заподіяна в розмірі 1000 грн. кожному.

Відтак рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної шкоди з відповідача ОСОБА_7 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення такої позовної вимоги.

Частково обгрунованими вважає колегія суддів і доводи представника апелянта ОСОБА_1 про неправильність висновків суду про стягнення на користь позивачів судових витрат за надання правової допомоги в розмірі 238 грн. 87 коп. з НАСК «Оранта» та 51 грн. 00 коп. з ОСОБА_7.

Стягуючи зазначені суми в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції зазначив лише про стягнення їх пропорційно до задоволених вимог.

Проте, з таким висновком суду у повному обсязі погодитись не можна.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до частин 1-3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, також належать витрати на правову допомогу і витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз.

Згідно з положенням ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

05 серпня 2014 року позивачі в справі і адвокат Захарчук О.Л. уклали договір про надання правової допомоги (а.с. 64).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами понесено витрати за надані адвокатом послуги у розмірі 5000 грн. (а.с. 65).

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч. 2 ст. 84 ЦПК України).

Законом України № 4191-У1 від 20.12.2012 року "Про граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ", затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач ОСОБА_1 на пропозицію колегії суддів не надав доказів в підтвердження розрахунку наданих послуг адвоката, тому колегія суддів виходить лише з доказів участі адвоката при розгляді справи відповідно до журналу судових засідань.

Враховуючи той факт, що особа, яка надавала позивачу правову допомогу, відповідно журналів судового засідання, приймала участь у розгляді судових справ на протязі семи годин, що становить 3410 грн. 40 коп. /відповідно до обрахування визначеного Законом України № 4191-У1 від 20.12.2012 року "Про граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ"/, розмір витрат на правову допомогу, який належить стягнути з відповідачів на користь позивачів з врахуванням пропорційноситі розміру задоволених позовних вимог колегія суддів визначає в сумі по 1705 грн. 20 коп. яка підлягає стягненню з кожного відповідача.

За вказаних обставин, оскільки рішення суду в частині відшкодування витрат на правову допомогу ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому рішення суду в цій частині відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України належить скасувати.

Доводи НАСК "Оранта" про те, що ОСОБА_7 в кримінальній справі було повністю відшкодовано завдані збитки, які фактично усувають негативні наслідки вчиненого злочину, не заслуговують до уваги, оскільки в кримінальній справі відшкодування матеріальної та моральної шкоди було здійснено ОСОБА_7 відносно потерпілого ОСОБА_11 Позивачі в справі не були визнані потерпілими.

Інші доводи викладені в апеляційних скаргах не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду , що не дає підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, ст.ст. 23, 1187, 1194 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - адвоката Захарчука Олега Лукича та представника Рівненської обласної дирекції відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" задовольнити частково.

Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2015 року в частині часткового задоволення позовних вимог до НАСК "Оранта" про стягнення матеріальної шкоди в рахунок відшкодування вартості пошкодженого автомобіля марки "Фольксваген-Гольф" д.н. НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 змінити, зменшивши розмір стягнутої матеріальної шкоди з 23 887 грн. 76 коп. до 14 497 /чотирнадцять тисяч чотириста дев'яносто сім/ грн. 76 коп..

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_2 до НАСК "Оранта", про солідарне стягнення моральної шкоди скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_2 до НАСК "Оранта" про стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в своїх інтересах до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задовольнити та стягнути на його користь з ОСОБА_7 5000 /п'ять тисяч/ грн..

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_7 на користь: ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 1000 /одну тисячу/ грн.; ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 - 1000 /одну тисячу/ грн., ОСОБА_2 - 1000 /одну тисячу/ грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в розмірі 974 /дев'ятсот сімдесят чотири/ грн. 40 коп..

Скасувати рішення в частині стягнення судових витрат за надання правової допомоги в розмірі 238 грн. 87 коп. і 51 грн. 00 коп.., та стягнути з НАСК "Оранта" та ОСОБА_7 по 1 705 одна тисяча сімсот п'ять/ грн. 20 коп. в рахунок відшкодування судових витрат за надання правової допомоги на користь ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5, на користь ОСОБА_2.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.С. Шимків

А.М. Шеремет