АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/6753/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Фролова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Невідомої Т.В.

при секретарі - Осауленко О.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 проживає разом зі своєю сім'єю в квартирі АДРЕСА_1. У сусідній квартирі проживає ОСОБА_2, яка без згоди позивача, членів його сім`ї та власників сусідніх квартир встановила у 2010 році над вхідними дверима позивача камеру відеоспостереження. У коло обзору вказаної відеокамери потрапляє загальний коридор та вхідні двері до квартири. Позивач зазначає, що діапазон відео зйомки охоплює частину особистого помешкання позивача, коли вхідні двері у квартиру відкриті, чим порушується право позивача на особисте життя, тому просила зобов'язати ОСОБА_2, що проживає у квартирі АДРЕСА_2, демонтувати за власний рахунок незаконно встановлену над її вхідними дверима камеру відеоспостереження.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що судом було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, та порушено норми матеріального права, що призвело до не вірного вирішення справи. Суд не взяв до уваги, що камера відеоспостереження була встановлена ОСОБА_3, який постійно проживає у квартирі АДРЕСА_2. Суд,вважає позивачка не надав її можливості подати додаткові докази на підтвердження позовних вимог.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали,з підстав викладених в ній та просили її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з‛явилася, про розгляд справи повідомлена за законом належно, причини неявки не повідомила,заяв про відкладення справи не подавала.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які брали участь у справі та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою форми № 3 від 20 січня 2015 року.

У відповідності до Договору купівлі-продажу від 6 жовтня 2009 року, укладеному між Київської міської державною адміністрацією та ОСОБА_2, остання прийняла у власність квартиру АДРЕСА_2.

Згідно реєстраційного посвідчення № 0018477 від 14 жовтня 2009 року, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, посвідчено, що квартира АДРЕСА_2, зареєстрована за ОСОБА_2, на праві приватної власності.

Згідно довідки форми № 3 № 146 від 12 листопада 2014 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрованих осіб немає.

У позові позивач зазначає, що ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_2, та без згоди власників сусідніх квартир встановила над вхідними дверима ОСОБА_1 камеру відеоспостереження.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, що відповідачем установлено над її вхідними дверима камеру відеоспостереження, що свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам Закону .

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (ч. 1 ст. 270 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

За ч. 1 ст. 60 ЦПК України на кожну із сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Оскільки судом першої інстанції не встановлено факту встановлення відповідачем камери відеоспостереження над вхідними дверима позивача, а відтак - відсутні правові підстави для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено додаткових доказів щодо встановлення ОСОБА_3 камери відеоспостереження, який і повинен нести відповідальність за позовом, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов'язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов'язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов'язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом за наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог.

Таким чином, оскільки позовна заява позивача жодних вимог до ОСОБА_3 не містить, а відтак - суд першої інстанції в межах заявлених позивачем вимог повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи на правильність висновків суду і не впливають та їх не спростовують.

Суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Колегія суддів не приймає поданий апеляційному суду позивачкою та її представником, в якості додаткового доказу лист ТОВ «Перший український експертний центр» від 30 квітня 2015 року № 1181, із змісту якого видно, що кабелі від відеокамери розміщеної перед дверима квартири № 4,яка належить позивачці ведуть до квартири № 3, яка належить відповідачці ОСОБА_2, з огляду на те, що цей доказ було отримано після рішення суду,яке оскаржується, а відтак не був предметом його дослідження.

За змістом ст. 303 ЦПК апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в заявлених межах на підставі доказів поданих суду першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді