Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1626/15 Головуючий у 1-й інстанції: Дубина Л.А.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Кухаря С.В.,

Панкеєва О.В.

При секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2015 року по справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, 3-тя особа - Запорізька міська рада в особі Департаменту житлового господарства і розподілу житлової площі, про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до відповідачів про виселення, зазначивши, що відповідо до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2013 року задоволено позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"" до ОСОБА_3 і ОСОБА_6, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 для задоволення вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на загальну суму 1 523 229,73 грн..

Вказані квартири належать іпотекодавцям і перебувають у якості забезпечення виконання ними зобов'язань за кредитнимм договорами від 11.01.2008 року.

Відповідно до ст. 40 Закону України " Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

З наведених підстав позивач просив суд виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 та стягнути на його користь понесені судові витрати на оплату судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" судовий збір у сумі - 243,60 грн..

На зазначене рішення судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову Банку у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстнації і ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позов про виселення відповідачів із іпотечного житла, судом не було прийнято до уваги та застосовано вимоги норм ч.2 ст.109 ЖК України про те, що при виселені громадян з жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту, їм одночасно надається інше постійне жиле приміщення, яке повинно бути зазначено в рішенні суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2013 року задоволено позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3 і ОСОБА_6, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 для задоволення вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на загальну суму 1 523 229,73 грн..

Вказані квартири належать іпотекодавцям не за рахунок кредитних коштів і перебувають у якості забезпечення виконання ними зобов'язань за кредитним договором відповідно до Договору іпотеки від 11.01.2008 року.

Іпотечне майно: квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24.05.2000 року за реєстровим номером НОМЕР_1, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно ОП „ЗМБТІ" за № 21490529.

Іпотечне майно: квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради 21.11.2007 року, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно ОП „ЗМБТІ" за № 21154018.

Пунктами 28 іпотечних договорів від 11.01.2008 року передбачено, що іпотекодавці в порядку ст. 40 Закону України „Про іпотеку" зобов"язані звільнити житлове приміщення, що передано в іпотеку за цими договорами.

Нормами ст. 40 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За вимогами норм ст. 109 ЖК України, якою передбачено порядок виселення з жилих приміщень, зокрема: у ч.2 зазначено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян, що були придбані ними за рахунок кредиту(позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку., зробив правовий висновок про те, що за змістом статей 39, 40 Закону України "Про іпотеку" та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже оскільки як у позовних вимогах Банку так і в рішенні суду не зазначено постійного жилого приміщення, яке надається відповідачам при їх виселенні, то слід дійти висновку, що захист цивільного права Банком обраний з порушенням прав відповідачів, що не надає відповідно до ч.2 ст., ст.13, 16 ЦК України правових підстав для його захисту.

За таких обставин справи, колегія суддів оскаржене рішення суду скасовує і ухвалює нове про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог Банку у цій справі та стягує з останнього витрати судового збору, понесені відповідачами, апелянтами у справі.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2015 року по цій справі скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту:

„ У задоволенні позову ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, 3-тя особа - Запорізька міська рада в особі Департаменту житлового господарства і розподілу житлової площі про виселення без надання іншого постійного жилого примішення відмовити."

Стягнути з ПАТ КБ „ПриватБанк" витрати судового збору на користь: ОСОБА_3 у розмірі - 60,90 грн. та ОСОБА_6 у розмірі - 60,90 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: