Семенівський районний суд Полтавської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №547/700/15-ц

Провадження №2/547/244/15

14 липня 2015 року смт. Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Халявки В.І.,

при секретарі Козулі Н.П.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Семенівка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Семенівського району Полтавської області про продовження строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до районного суду з позовом, в якому вказував, що 06 липня 2005 року помер чоловік його тітки ОСОБА_5, який постійно з липня 2003 року і по день смерті проживав у будинку-інтернаті для людей похилого віку у с.Вишняки Хорольського району Полтавської області.

Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на земельну частку (пай) площею 4.00 умовних кадастрових гектари на території ОСОБА_4 сільської ради Семенівського району Полтавської області.

За життя ОСОБА_5 склав заповіт на його, позивача, користь та заповів йому все своє майно. Про існування заповіту він дізнався лише в березня 2015 року, коли випадково його виявив.

В травні 2015 року він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у відкритті спадкової справи через пропущення строку для прийняття спадщини.

Стверджуючи, що строк для прийняття спадщини пропущено з поважної причини, позивач просив визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

В судовому засідання ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що ОСОБА_5 був чоловіком його тітки, яка на два роки раніше померла від нього. Він знав, що у померлого була земельна частка (пай), але не знав, що той склав заповіт. Сам заповіт він виявив на горищі свого будинку тільки навесні 2015 року, коли перебирав папери своєї матері , яка померла близько двох з половиною років тому. Про те, що він виявив заповіт на своє ім'я він повідомив сільського голову ОСОБА_3

В судовому засідання представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Семенівського району Полтавської області позов визнав та пояснив, що позивач приходив до нього як до сільського голови з питанням про оформлення спадщини, але він скерував його до секретаря сільської ради ОСОБА_6, який в силу своїх обовязків займається питаннями спадщини. Коли саме до нього звертався позивач він не памятає.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов не може бути задоволений з таких підстав.

Встановлено, що 06 липня 2005 року в будинку-інтернаті для людей похилого віку року помер ОСОБА_5, який заповів все своє майно позивачеві ОСОБА_1.

Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 016603 від 06 липня 2005 року (а.с.5) та заповітом від 14 грудня 2004 року, посвідченим в ОСОБА_4 сільській раді Семенівського району Полтавської області (а.с.8).

Із повідомлення приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_7 від 13 липня 2015 року вбачається, що 28 травня 2015 року до неї звернувся ОСОБА_1 з проханням завести спадкову справу після померлого 06.07.2005р. ОСОБА_5. Через пропущення строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 було відмовлено в заведенні спадкової справи та рекомендовано звернутися до суду з питанням визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При вивченні оригіналу заповіту в судовому засіданні встановлено, що на примірнику заповіту, що є у позивача, 02 березня 2007 року зроблено запис секретарем Липнягівської сільської ради ОСОБА_6, що станом на 02 березня 2007 року заповіт не змінено і не скасовано (а.с.8).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показав, що в березні 2007 року йому зателефонував позивач та попрохав зробити відмітку на заповіті, а потім із заповітом прислав до нього свою матір. Так було вчинено напис на заповіті.

Сам позивач підтвердив у судовому засіданні показання свідка.

Таким чином твердження позивача про те, що він дізнався про існування заповіту лише навесні 2015 року не відповідають дійсності.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України позивач повинен був подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців після відкриття спадщини, тобто після смерті спадкодавця.

Після допиту свідка ОСОБА_6 та зясування обставини вчинення напису на заповіті позивач почав стверджувати, що не подав вчасно заяву, бо хворів, а його знайомий, який працював начальником міліції, сказав йому, що заяву треба подавати після спливу шести місяців. На підтвердження своїх слів позивач не надав жодного доказу, не поставив перед судом питання про виклик свідків, оголошення перерви в судовому засіданні для надання додаткових доказів чи їх витребування.

Таким чином ОСОБА_1 не довів у суді поважності пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд не приймає визнання відповідачем позову, вважає, що при очевидній відсутності будь-яких поважних причин пропущення строку для прийняття спадщини позиція відповідача суперечить закону та інтересам громади.

Позивач не назвав дійсної причини пропущення строку для прийняття спадщини, на підтвердження своєї позиції не надав суду належних і допустимих доказів, тому його позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,212-214 ЦПК України, ст. 1272 ЦК України, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»

Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Головуючий -

Повний текст рішення виготовлено 20 липня 2015 року.