Номер провадження: 22-ц/785/1280/15
Головуючий у першій інстанції Калібова М.М.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараш А.А.

з участю секретаря Волчанського О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Болградського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року,-

встановила:

17.06.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", посилаючись на те, що 26.05.2014 року його звільнено з посади директора філії зазначеного підприємства на підставі п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України в період його перебування на лікарняному.

У зв"язку з цим просить поновити його на раніше займаній посаді, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.05.2014 року до дня поновлення на роботі, та моральну шкоду у розмірі 110 000 грн.

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року позов задоволено частково, поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді директора філії ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 83 698, 14 грн. та 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті частини позову відмовлено.

Відповідач ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", вважаючи рішення незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, надав до суду апеляційну скаргу про скасування рішення з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне їх задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 працював на посаді директора філії ДП "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Одеський зерновий термінал" з 21.01.2011 року, а потім на посаді директора філії ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Одеський зерновий термінал" (а.с.33).

Наказом голови правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" Вовчука П.В. від 26.05.2014 року № 364-к ОСОБА_2 звільнено із займаної посади з 26 травня 2014 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України (а.с.10).

Судом першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно звернуто увагу на той факт, що в порушення вимог пункту 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, в наказі голови правління ПАТ "Державна продовольча зернова корпорація України" від 26 травня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 не зазначено, за яке саме одноразове грубе порушення трудових обов'язків був звільнений з роботи позивач.

При цьому, як також звернув увагу суд першої інстанції, наданий відповідачем звіт про перевірку виробничої господарської діяльності філії ПАТ "Державна зернова продовольча корпорація" "Одеський зерновий термінал" від 23.05.2014 року не містить даних про одноразове грубе порушення позивачем трудових обов'язків, а містить фіксацію недоліків у роботі зазначеного підприємства.

Таким чином, представником відповідача не надано доказів, які підтверджували б вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов'язків.

Окрім цього, в порушення вимог чинного законодавства України, у ОСОБА_2 до застосування дисциплінарного стягнення підприємство не витребувало письмові пояснення, а також позивача не ознайомлено з наказом про звільнення.

Відповідно до ч.3 ст. 41 КЗпП України визначено, що розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40 КЗпП України, згідно якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Відповідач, незважаючи на те, що ОСОБА_2 з 20.05.2014 року по 29.05.2014 року та з 30.05 2014 року по 13.06.2014 року хворів, у зв'язку з чим йому були надані листки тимчасової непрацездатності (а.с. 16).

Отже, позивач ОСОБА_2 звільнений у період тимчасової непрацездатності, що є порушенням вимог ст. 40 ч.3 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовій спір.

Згідно ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивача та правомірно стягнув на його користь з відповідача 83 698, 14 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 коштів на відшкодування моральної шкоди, однак стягнута сума у розмірі 25 000 грн., на думку колегії суддів, не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості /ст. 23 ЦК України/.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз"яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів погоджується з посиланням позивача на те, що внаслідок звільнення його з роботи було порушено нормальниі життєві зв'язки, що призвело до його душевних страждань та погіршення стану здоров"я.

З урахуванням вищевикладеного, на думку колегії суддів, необхідно зменшити розмір стягнутих коштів на відшкодування моральної шкоди до 5 000 грн.

За таких обставин, ухвалене у справі судове рішення підлягає зміні в частині стягнення компенсації на відшкодування моральної шкоди до 5 000 грн.

В решті частини рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року змінити в частині стягнення з ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на користь ОСОБА_2 суми на відшкодування моральної шкоди, зменшивши її до 5 000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

А.А.Калараш