Провадження № 22-ц/773/263/15 Категорія: 27 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю пр-ка позивача - Місюри І.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

пр-ка відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

15 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між банком та ОСОБА_2 кредитного договору № VOE0RX04800072 від 13 липня 2006 року останній було надано кредит у розмірі 933,87 грн. зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») складає між нею і банком договір. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюються у наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинна надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Своїх зобов'язань відповідач належним чином не виконала, в результаті чого станом на 19.09.2014 року виникла заборгованість у розмірі 15028,58 грн., з яких 245,51 грн. - заборгованість за кредитом, 4636,25 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 10146,82 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Судовим наказом Луцького міськрайонного суду від 13.03.2009 року із відповідача була стягнута заборгованість у розмірі 2744,11 грн., яка підлягає відмінусуванню від заборгованості станом на 19.09.2014 року.

Враховуючи наведене, банк просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором у розмірі 13398,69 грн., з яких 12284,47 грн. - борг за кредитним договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 614,22 грн. - штраф (процентна складова), а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VOE0RX04800072 від 13.07.2006 року в розмірі 4620 грн. 15 коп. та 243 грн. 60 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.

Вважає, що допущено невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

В апеляційному суді відповідач та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечила та просить її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Судом встановлено, що 13 липня 2006 року сторонами було укладено договір шляхом написання відповідачем заяви, яка разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») і Тарифами складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 кредитно-заставний договір (а.с.6-11).

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримала строковий кредит у розмірі 933,90 грн. на строк 12 місяців по 13.07.2007 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 12,61 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 84,90 грн. в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагород, комісії в оговорених у Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (далі - Умов) строки. Погашення заборгованості здійснюється щомісячно з 1 по 7 число у сумі 101,07 грн. (щомісячний платіж). При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 11,01% в місяць, розрахованих від залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

ОСОБА_2 належним чином не виконувала своїх зобов'язань за вказаним договором, внаслідок чого у неї перед банком утворилася заборгованість.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції підставно стягнув з відповідача заборгованість за кредитним договором, розмір якого було зменшено відповідно до вимог договору та законодавства, про що наведено відповідні розрахунки.

Покликання відповідача в апеляційному суді на те, що коли вона здійснювала останній платіж, то їй працівники банку повідомили про відсутність боргу за кредитом - не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог п.3.2.13. Умов для здійснення останнього погашення за кредитом позичальник звертається в банк, який надає інформацію про заборгованість позичальника за кредитно-заставним договором (кредит, відсотки, пені, винагороди).

Такої наданої їй банком інформації відповідач в підтвердження своїх пояснень суду не надала.

Покликання апелянта на ту обставину, що суд неправомірно застосував до неї подвійну цивільно-правову відповідальність, стягнувши пеню і штраф, які є різновидами неустойки, а не окремими видами штрафних санкцій - не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.п.5.1., 5.3. Умов, які складають кредитно-заставний договір, сторони обумовили окремо розмір пені та окремо розміри штрафів, які підлягають сплаті позичальником при порушенні зобов'язань (а.с.10), тобто застосували свободу договору (ст.627 ЦК України).

Покликання апелянта на те, що суд не витребував для дослідження детальний розрахунок заборгованості по процентах і пені, а лише на свій розсуд, без мотивування (розшифровки) стягнув визначену судом заборгованість - не заслуговують на увагу, оскільки суд мотивував і розшифрував у рішенні розмір сум, які підлягають стягненню, як проценти і пеня. Жодних належних та допустимих доказів щодо того, що цей розмір заборгованості має бути іншим, або що така заборгованість взагалі відсутня - ні відповідач, ні її представник як суду першої інстанції, так і апеляційному суду не надали.

Покликання апелянта на ту обставину, що суд безпідставно дійшов висновку, що позивач не пропустив строк звернення із даним позовом - не заслуговують на увагу, оскільки сторонами встановлено терміни позовної давності за вимогами за даним договором - 5 років (п.5.5. Умов), що відповідає нормам ч.1 ст.259 ЦК України.

Згідно п.3.2.5 Умов позичальник доручає банку списувати кошти зі всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінній від валюти кредиту при наявності на них необхідної суми коштів. Зазначена умова договору відповідає нормам ст.1071 ЦК України.

Із наданих позивачем розрахунку заборгованості (а.с.5) та виписки по рахунку (а.с.37-38) вбачається, що відповідач протягом дії кредитного договору погашала частково кредит, але не щомісяця. На погашення кредиту кошти перераховувались або списувались відповідно 08.08.06 р., 11.10.06 р., 01.11.06 р., 13.02.07 р., 16.11.07 р., 31.03.11 р., 08.04.11 р., 27.04.11 р., 14.06.13 р. та 26.06.13 р..

Незаконне, на думку апелянта, списання банком коштів з її інших рахунків поза межами дії договору та отримання коштів від інших фізичних осіб для погашення заборгованості за кредитом, яких апелянт не уповноважувала вносити кошти - не заслуговують на увагу, оскільки дії банку щодо списання коштів відповідач не оскаржувала. Колегія суддів погоджується, що оскарження дій банку - це право відповідача, а не обов'язок. Але відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Не оскарження дій банку в даному випадку підтверджує згоду відповідача на списання коштів з її рахунків поза межами дії договору та на переривання перебігу позовної давності (ч.1 ст.264 ЦК України.

Крім того, 13.03.2009 року Луцьким міськрайонним судом видано судовий наказ про стягнення з відповідача існуючої станом на 25.12.2008 року заборгованості за кредитним договором у розмірі 2744,11 грн. (а.с.4), по виконанню якого постановою від 15.12.2009 року було відкрито Другим відділом ДВС Луцького міськуправління юстиції виконавче провадження. Постановою державного виконавця від 30.12.2010 року цей виконавчий документ повернуто стягувачу з декількох підстав, одна з яких та, що боржник за вказаною адресою фактично не знаходиться. А згідно умов договору відповідач зобов'язувалася про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 днів від моменту їх виникнення.

Покликання апелянта, що вона не знала про видачу судового наказу - не заслуговує на увагу, оскільки навіть після ознайомлення з цим судовим рішенням після звернення банком в суд з позовом відповідач заяви про скасування судового наказу не подавала.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від 25 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді