Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/285/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кучеренко О. П.
Доповідач Гайсюк О. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Гайсюка О.В.

суддів - Фомічова С.Є., Карпенка О.Л.

при секретарі - Дімановій Н.І.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційними скаргами ПАТ «Державний Ощадний банк України», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ПАТ «Державний Ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначив, що 25.11.2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір за яким ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 42 600 грн. для придбання автомобіля за договором купівлі-продажу № 1660 від 18.09.2007 р. строком на 84 місяці до 21.09.2014 року зі сплатою процентів 16,5% річних.

Також в забезпечення виконання цього Договору 21.07.2007 р. було укладено договір поруки між Банком та ОСОБА_4 та 21.09.2007р. укладений договір застави за яким заставодавець передав у заставу автомобіль.

Банком збільшено відсоткову ставку за кредитом на 5 % за час протягом якого предмет застави не був перереєстрований з 22.09.2008 р. без укладення додаткової угоди.

За рішенням Добровеличківського районного суду від 09.06.2010 р. з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Банку стягнута заборгованість за кредитним договором у сумі 51739,72 грн. (основний борг ? 5602,14 грн., прострочені відсотки ? 10650,57 грн., пеня ? 1434,49 грн.).

У зв'язку з тим, що за рішенням суду заборгованість розрахована станом на 06.04.2010 року, а позичальником тривалий час не здійснювалася оплата за кредитним договором, то збільшилася заборгованість по відсоткам, пеня на прострочений борг та за прострочені відсотки, яка станом на 18.11.2004 р. складає:

· Прострочені відсотки з 07.04.2010 р. по 19.09.2014 року ? 33345,06 грн.;

· Пеня за прострочений борг та за прострочені відсотки ? 26913,91 грн., за період з 07.04.10 р. по 18.11.2014 року;

· Збільшена сума відсотків та пені станом на 18.11.2014 року ? 60258,97 грн.;

· Сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості ? 5054,32 грн.;

· 3% річних від простроченої заборгованості ? 1851 грн. 68 коп..

Посилаючись на це, позивач просив стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь банку 67164,97 грн. (33345,06 + 29913,91 грн.+ 5054,32 грн. + 1851,68 грн.) та судові витрати у сумі 671,65 грн.

Рішенням Добровеличківського районного суду від 16.12.2014 р. позов задоволено частково.

Із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Банку стягнуто 35953,23 грн., а саме прострочені відсотки ? 19829,29 грн., пеня ? 10445,26 грн., інфляційні втрати ? 4467,61 грн., 3% річних ? 1148,07 грн. та судові витрати ? 359,53 грн. (а.с. 88-90).

В апеляційній скарзі позивач (Банк) просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, позивач звертає увагу на те, що суд не врахував того, що згідно п.7.7 Кредитного договору сторони домовилися про збільшення строків позовної давності до 3-х років, у тому числі щодо зобов'язань позичальника про повернення пені. До того ж суд не звернув увагу на те, що мало місце переривання позовної давності (а.с.98-100).

В апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позивачу в задоволенні його вимог, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідачі вважають, що по всим вимогам спливла позовна давність (а.с.111-117).

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи своєї апеляційної скарги підтримав та не погодився з доводами скарги відповідачів.

Представник відповідачів підтримав їх апеляційні скарги та не погодився з доводами скарги позивача.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21.09.2007 р. між ВАТ «Ощадний Банк України» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір за яким ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 42600 грн. на придбання автомобіля строком на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21.09.2014 р. з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 % річних.

Розмір щомісячних платежів було визначено у сумі 880 грн. (а.с.17-20).

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за цим кредитним договором було укладено договір поруки від 21.09.2007р. між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за яким ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором (а.с.21-22).

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором позивач скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредитних коштів і за його позовом було ухвалене рішення Добровеличківського районного суду від 09.06.2010 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь Банку заборгованість станом на 06.04.2010 року за кредитним договором у сумі 51739,72 грн. (а.с.25-26).

У грудні 2014 року відповідачі повністю сплатили борг, але у зв'язку з тим, що тривалий час кредитна заборгованість за договором не сплачувалася, позивач нарахував заборгованість за договором по відсоткам, пеню за прострочені відсотки, пеню за прострочений кредит.

За розрахунками позивача доданими до позовної заяви загальна сума боргу складає 67 164,97 грн..

Оскільки відповідачі подали заяву про застосування позовної давності (а.с.54-58), то суд дійшов правильного висновку про те, що відповідно до ст.526, 530, 610, 625, 1054 ЦК ця заборгованість підлягає стягненню, але в межах позовної давності (ст.267 ЦК), виходячи з того, що позивач звернувся до суду з позовом лише 25.11.2014 року.

Але застосовуючи позовну давність, суд не врахував, що відповідно до ч.1 ст.259 ЦК сторони кредитного договору встановили трирічний строк позовної давності по всих зобов'язаннях позичальника у тому числі і щодо сплати пені (п.7.7. кредитного договору а.с.19 зворот).

Отже, в межах позовних вимог (дат зазначених у позовній заяві) та в межах позовної давності (три роки) заборгованість позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором відповідно до розрахунку, який надано позивачем апеляційному суду за № 21-10/308 від 10.03.2015 р. складає 46409,69 грн., з яких відсотки ? 19376,84 грн. за період з 25.11.2011 р. по 19.09.2014 р., пеня за прострочений борг за період з 25.11.2011 р. по 18.11.2014 р. ? 8235,94 грн., пеня за прострочені відсотки за період 25.11.2011 р. по 18.11.2014 р., інфляційні втрати ? 4470,61 грн., 3% річних ? 1495,55грн..

Отже, із ОСОБА_3 на користь Банку підлягає стягненню заборгованість у сумі 46409,69 грн. та сплачений позивачем судовий збір у сумі 464,10 грн., а всього 46873,79 грн..

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що порука ОСОБА_4 є припиненою і для визнання її припиненою не вимагається пред'явлення про це ним позову.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Рішенням Добровеличківського районного суду від 09.06.2010 р., яким достроково стягнуто борг за кредитним договором фактично змінено строк виконання основного зобов'язання, це рішення набрало законної сили 30.06.2010 року (а.с.25-26). Протягом шести місяців з цієї дати (з 30.06.2010 р.) позивач вимог до поручителя так і не заявив. Хоча на цю дату вже існувало право вимоги по нарахованим з 07.04.2010р. відсоткам.

Оскільки зазначений строк є преклюзивним і не підлягає поновленню, то порука відповідача ОСОБА_4 є припиненою і в задоволенні позову до нього слід відмовити.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» заборгованість за кредитним договором у сумі 46409,69 грн., з яких відсотки за користування кредитом ? 19376,84 грн., пеня за прострочений борг за кредитом ? 8235,94 грн., пеня за прострочені відсотки ? 12830, 75., сума інфляційних втрат ? 4470,61 грн., 3% річних ? 1495,55 грн., а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний Ощадний Банк України» судовий збір у сумі 464,10 грн., а всього 46873,79 грн..

У задоволенні позову ПАТ «Ощадний Банк України» до ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: