№ 2/642/20/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної О.В.,

при секретарі Алімурадовій Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3, третя особа Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про виселення, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, в особі законного представника опікуна, ОСОБА_5, звернувся до суду з позовом, який уточнив та просить ухвалити рішення про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1. В обгрунтування позовних вимог, посилається на те що зазначена квартира належить позивачу на праві власності, та рішенням суду витребувана у ОСОБА_2 Однак ОСОБА_2 користується квартирою, та після набрання чинності рішення суду про витребування квартири з його володіння зареєструвався сам у квартирі, та навіть після реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_1, зареєстрував у ній малолітню особу ОСОБА_2 та особу пенсійного віку ОСОБА_3 Такі дії відповідачів перешкоджають позивачу у здійсненні права власності, та потребують захисту шляхом виселення відповідачів із названої квартири.

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3, яка також є представником ОСОБА_2, та законним представником ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову.

Представник третьої особи Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики ХМР у судовому засіданні вказала, що оскільки реєстрація у квартирі дитини ОСОБА_2 була проведена з порушеннями, тому з питання виселення її покладаються на розсуд суду.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2. Право власності на квартиру визнано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31.10.2013 року. Цим же рішенням квартира витребувана з володіння добросовісного набувача ОСОБА_2.

Рішення набуло чинності.

Право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_1 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.08.2014 року.

Згідно з п. 2 ч. 1 право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою.

З огляду на стстраво на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і в звязку з задоволенням індикаційного позову добросовісний набувач, за відсутності між ним та власником договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо, втрачає право користування цим приміщенням.

Відповідно до вимог ч.1 виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Таким чином, позовні вимоги щодо виселення ОСОБА_2 підлягають задоволенню, оскільки право власності відповідачем спірним житловим будинком припинено і як похідне від нього припинено право користування ним, тому відповідач ОСОБА_2 підлягає виселенню з квартири.

Крім того, як встановлено судом, після реєстрації права власності за ОСОБА_1, у квартирі були зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_2

В ч. 4 сказано, що до членів сім'ї власника квартири, належать особи, зазначені в ч. 2 . Згідно з ч. 2 , до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідачі ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_2 не є членами сім'ї позивача.

Згідно ч.3 , осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Договірні відносини щодо найму житла передбачені , відповідно до якої, договір найму житла може укласти виключно власник такого майна, позивач як власник спірної квартири не укладав із ОСОБА_3 такого договору, відповідач ОСОБА_3 та її дитинапоселилися та були зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1 самоправно, без відома власника, членами сім*ї нового власника ОСОБА_1 ніколи не являлися, в матеріалах справи відсутні підтвердження його згоди на реєстрацію проживання ОСОБА_3, ОСОБА_2 у спірній квартирі.

Таким чином,суд встановив, що позовні вимоги про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_2 грунтуються на законі, і підлягають задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірною квартирою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відсутні, їх проживання у квартирі без згоди власника створює йому перешкоди для використання помешкання квартири для власного проживання та проживання членів своєї сім*ї.

Позиція ОСОБА_3, щодо відмови у задоволенні позову з тих підстав, що вона є особою пенсійного віку, хворіє, та її дитина є неповнолітньою, та вони не мають іншого житла, не може бути правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також стаття 1 Протоколу №1 до неї передбачають право кожної фізичної і юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і в національному законодавстві України. Так, відповідно до ,Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (). Захист і охорона права власності є однією з найголовніших функцій держави. Ці положення основного закону щодо охорони права власності набули розвитку і втілення в та Законах України. Головна мета цивільно-правового захисту - відновлення порушеного права, відновлення попереднього майнового стану особи,законні права якої було порушено.

Повний захист прав позивача на його квартиру можливе за умови виселення з квартири відповідачів, а тому позовна вимога про виселення відповідачів із належної йому квартири підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3, третя особа Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави у рівних частках судові витрати у розмірі 243,60 грн., - по 121, 80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або якщо рішення було ухвалене за відсутності осіб, що приймають участь у справі, протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя О.В. Бородіна