АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3582/15 Справа № 205/9481/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Черненковій Л.А., Петешенковій М.Ю., при секретареві Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 ПРИВАТБАНК на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 08 грудня 2014 року за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 ПРИВАТБАНК до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського райсуду м.Дніпропетровськ від 08.12.2014р. відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В апеляційній скарзі ПАТ КБ ПРИВАТБАНК просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

03.10.2007р. між ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступник: ПАТ КБ ПРИВАТБАНК) та ОСОБА_3 укладено договір, за умовами якого останнім отримано на споживчі цілі кредит у сумі 4000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки. Відповідач зобовязався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором і Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.9-10).

5.07.2013р. банк звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості у розмірі, визначеному станом на 18.06.2013р., у сумі 31 074,92 грн., у тому числі, заборгованості за кредитом у розмірі 4000,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15 458,97 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 9 660,00 грн.; штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентної складової) в розмірі 1 455,95 грн. (а.с.5-8).

Однак, як вбачається з наданої банком виписки з особового рахунку №8531 останнє повернення коштів відбулось 27.09.2009р. як повернення штрафу. Попередньо зараховані суми також зазначаються у якості повернення штрафу та службової операції. Відомостей про надходження коштів у якості повернення кредиту, відсотків чи інших сум за договором ОСОБА_3 від 03.10.2007р. виписка з особового рахунку не містить (а.с.124-131).

Враховуючи встановлені обставини, які свідчать про пропуск банком строку позовної давності, суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до вимог ст.ст. 256,257,267,1048,1054 ЦК України ухвалив рішення про відмову у задоволенні його позову.

Твердження ПАТ КБ ПРИВАТБАНК в апеляційній скарзі про неправильність судового рішення безпідставні та суперечать дійсним обставинам справи, які підтверджують факт пропуску банком строку позовної давності. Посилання банку в апеляційній скарзі на те, що дія договору продовжується до повного виконання зобовязань не можуть бути прийняті до уваги. Договір ОСОБА_3 від 03.10.2007р. укладався лише на 1 рік. Загальна та спеціальна позовна давність, у межах якої особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, згідно ст.ст.256,257, п.1 ч.1 ст.258 ЦК України складає відповідно три роки та один рік. Відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За положеннями ч.2,3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову, а після переривання перебіг позовної давності починається заново. За наявними у матеріалах справи відомостями ОСОБА_3 погашення кредитної заборгованості не здійснював, а тому банк достовірно знав про порушення свого права. Достовірно знаючи про порушення свого права, до суду банк звернувся лише у 05.07.2013р., пропустивши передбачений законом строк, у межах якого мав звернутись з вимогою про захист свого порушеного права. Відповідно до положень ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Доводи банку про неправильність застосування судом позовної давності не можуть бути прийняті до уваги. Вказана справа вже була предметом судового розгляду. Ухвалене 16.10.2013р. у відсутність ОСОБА_3 заочне рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 5.06.2014р. Між тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.10.2014р. і заочне рішення, і відповідна ухвала апеляційного суду скасовані з посиланням на не вирішення питання щодо застосування строку позовної давності. При повторному судовому розгляді справи, здійсненому також у відсутність відповідача, вказане питання судом вирішене.

Таким чином рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, його висновки не спростовані доводами апеляційної скарги, а тому скасуванню воно не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 ПРИВАТБАНК відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_4

ОСОБА_5