Справа №472/225/14-ц 16.03.2015 16.03.2015 16.03.2015
Провадження №22-ц/784/623/15
Головуюча першої інстанції: Орленко Л.О.
Категорія - 27 Доповідач апеляційної інстанції: Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

16 березня 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Горенко Ю.В.

з участю

представника

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційними скаргами

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «Приватбанк», або Банк) та ОСОБА_4 на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12.12.2014 р., у справі за

позовом

ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ( треті особи: ОСОБА_7 та Орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради) про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

встановила:

10.02. 2014 р. ПАТ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позивач зазначав, що 20.03.2008 р. з ОСОБА_7 було укладено договір іпотечного кредиту, за умовами якого вона отримала 187.500 грн. на поліпшення якості окремого житлового будинку, зобов'язавшись повернути отримані кошти 20.03.2018 р.

За умовами цього договору вона повинна була щомісячними рівними платежами у розмірі 3049 грн. погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту, процентів за його користування у розмірі 15 % річних, комісії та інших, передбачених договором винагород.

Угодою сторін від 12.08.2008 р. змінена валюта кредиту на долар та у зв'язку з конвертацією розмір наданого кредиту склав 40549, 39 дол. США., а процентна ставка зменшена до 14,4% відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальниці, ОСОБА_4 передано в іпотеку, належний йому на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1, заставною вартістю 250.000 грн., відповідно до іпотечного договору, укладеного з Банком 20.03.2008 р.

За цим договором іпотека розповсюджується також і на присадибну земельну ділянку площею 1034.00 кв.м.

Внаслідок невиконання позичальницею зобов'язань за договором про іпотечний кредит утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 22. 01. 2014 р., складає 81417, 43 дол. США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ 7,99 дорівнює 650.525 грн. 26 коп.

Посилаючись на те, що позичальниця допустила порушення кредитної угоди, позивач просив про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача з усіма зареєстрованими особами, які проживають у цьому будинку.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12.12.2014 р. постановлено про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення, і задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на необгрунтованість висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» та апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягають задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Порушення зобов'язань, які виникають з договорів, тягне за собою правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК або такий різновид цивільно-правових санкцій, які передбачені, зокрема ст. 33 Закону України «Про іпотеку» ( далі - Закон № 898-IV від 05.06. 2003 р.)

Частиною першою цієї норми передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання права вимоги боржником не буде виконане зобов'язання, забезпечене іпотекою.

Пункти 4.1, 2.3 іпотечного договору також надають Банку право вимагати звернення стягнення на заставлене нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, в разі порушення боржником умов кредитного договору, частині своєчасної сплати частки кредиту та процентів за його користування, або іпотечного договору в частині обов'язку щодо страхування предмету іпотеки

При цьому, право на звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває, якщо порушення основного зобов'язання позичальником завдає збитків іпотекодержателю та змінює обсяг його прав, оскільки в іншому випадку суд, на підставі приписів ч. 3 ст. 39 Закону № 898-IV, вправі відмовити у задоволенні позову.

При задоволенні позову про звернення стягнення суд має зазначити в рішенні зокрема, загальний розмір вимог кредитора та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки (ч. 1 ст. 39 Закону №898-IV).

Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, обов'язок щодо доведення достовірними доказами розміру кредитної заборгованості позичальника та її складових, покладається на позивача.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що зобов'язання позичальником не виконано належним чином.

Внаслідок чого виникла заборгованість, наявність якої, відповідно до умов договору про іпотечний кредит та умов 4.1 іпотечного договору є підставою для застосування положень ст. 33 Закону № 898-IV щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

В той же час встановлено, що будинок, який передано в іпотеку є забезпеченням кредитного договору наданого у іноземній валюті, він є єдиним житлом іпотекодавця та членів його сім'ї, його площа не перевищує 250 кв. м., іншого житла іпотекодавець та члени його сім'ї не мають.

Згоди на відчуження будинку в забезпечення виконання кредитних зобов'язань відповідач не давав.

Встановивши зазначені обставини суд з належних підстав відмовив у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотки та виселення усіх мешканців житлового будинку, правильно виходячи з положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. № 1304-VII, оскільки його приписи є імперативними та такими, що унеможливлюють на період його дії застосування, передбаченого ст. 33 Закону № 898-IV такого способу захисту права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за кредитним договором, як звернення стягнення.

Доводи апеляційної скарги Банку про те, що мораторій стосується стадії виконання судового рішення та не може бути застосований в якості підстави для відмови у задоволенні позову, не заслуговують на увагу, оскільки Закон № 1304-VII таких застережень не містить і треба виходити з того, що він підлягає застосуванню і у тих випадках, коли способом захисту порушеного права, є передбачена ст. 33 Закону № 898-IV цивільно-правова санкція за порушення грошових зобовє'язань.

Що стосується посилань на дію закону в часі, то їх слід також визнати безпідставними, оскільки мораторій відповідно до норм коментованого закону стосується усіх спірних правовідносин, наслідком вирішення яких є застосування, передбаченого ст. 33 Закону № 898-IV такого способу захисту права як звернення стягнення.

Інші доводи апеляційної скарги банку також не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду про наявність підстав для застосування мораторію на звернення стягнення на іпотечне майно та відмову з цих підстав у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача також не можуть бути враховані при апеляційному перегляді, оскільки належними доказами встановлено, що кредит наданий позичальниці у національній валюті, а додатковою угодою змінено валюту кредиту на іноземну з умовами нарахувань процентів, пені та штрафів також у іноземній валюті.

Висновків суду про наявність заборгованості доводи апелянта та надані до справи докази не спростовують.

Встановлене не дає підстав для зміни рішення чи його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308.314-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_4 - відхилити, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12.12.2014 р. -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В.Серебрякова