Справа № 419/306/15-ц
Провадження № 2/419/145/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Іванової О.М.,

при секретарі - Краснопольському С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька, третя особа: орган опіки та піклування Новоайдарської районної державної адміністрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька, третя особа: орган опіки та піклування Новоайдарської районної державної адміністрації.

В обгрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 зазначила, що 23 травня 2010 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 18 грудня 2014 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. На даний час малолітній син - ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою.

У зв`язку з нестабільною ситуацією на території України, позивач ОСОБА_1 має намір виїхати з сином за межі території України, а саме до Російської Федерації, однак, батько малолітньої дитини - ОСОБА_2, який є відповідачем по справі, добровільного дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України не надає, до нотаріуса для оформлення відповідних документів, звертатись відмовляється.

Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд та повернення до України малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі його матері - ОСОБА_1 без згоди батька малолітньої дитини - ОСОБА_2, до досягнення дитини повноліття.

Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, позивачем при подачі позову до суду подана письмова заява відповідача, у якій останній просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав, звертатись до нотаріуса для надання дозволу відмовляється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що 23 травня 2010 року між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб. Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 18 грудня 2014 року шлюб було розірвано, що підтверджується копією судового рішення від 18.12.2014 року (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначала, що у зв`язку з нестабільною ситуацією на території України вона має намір виїхати з сином за межі території України, однак, батько малолітньої дитини - ОСОБА_2, який є відповідачем по справі, добровільного дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України не надає, до нотаріуса, для оформлення відповідних документів, звертатись відмовляється, виїхав за межі України в невідомому напрямку та за місцем реєстрації не мешкає. Проте, при подачі позову до суду, позивачем додана заява, складена від імені відповідача, про визнання позовних вимог та відмову звертатись до нотаріуса у позасудовому порядку. За таких обставин суд ставить під сумнів достовірність заяви, складеної від імені відповідача, оскільки остання нотаріально не завірена, викладені позивачем обставини свідчать про невідоме місце перебування відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів:

· паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами;

· проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил;

· паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном;

3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Крім цього, відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, проте, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон, не вказував мети такого виїзду та конкретний час.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає обмеження на виїзд з України з міркувань безпеки громадян.

Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами та доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві позивачка ці обставини не зазначила.

Суд, приймаючи рішення, повинен бути впевненим в тому, що зазначена подорож за кордон, не завдасть шкоди дитині, її інтересам і не буде порушувати права батька на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Будь - яких об'єктивних доказів (путівки, проїзні документи, бронювання місць тимчасового проживання, тощо) на підтвердження факту можливого вивозу дитини за межі України, та необхідності здійснення такого вивозу на час розгляду справи позивачкою не надано.

Окрім цього, позивачка просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька до досягнення дитиною повноліття. Надання дозволу на виїзд неповноліньої дитини без згоди батька без зазначення країни прямування та часового проміжку перебування в ній не грунтуються на вимогах закону та порушуть права батька на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Поняття «до досягнення повноліття» стосується терміну, на який виготовляється проїзний документ для дитини, а не терміну дії дозволу на виїзд дитини за межі території України - «проїзний документ оформляється на три роки або до досягнення дитиною 18-річного віку» (постанова КМУ від 31 березня 1995 р. N 231 "Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення").

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на тимчасовий виїзд дитини за кордон до досягнення нею повноліття, без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

У межах цивільного - процесуального законодавства України цивільному захисту підлягають лише порушені права сторін виниклих правовідносин, унаслідок чого вимоги позивачки про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього сина у супроводі матері за межі України до досягнення дитиною повноліття без нотаріально посвідченої згоди батька не ґрунтуються на законі. Чинним законодавством не передбачено можливості суду без наявності спірних правовідносин розглядати їх на майбутнє, тому суд також не знаходить передбачених законом підстав для задоволення заявлених позивачкою вимог у цій частині.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обовязком батьків.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обовязків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 61, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, ст. ст. 141, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька, третя особа: орган опіки та піклування Новоайдарської районної державної адміністрації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: О. М. Іванова