АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/155/14-ц Головуючий І інстанції - Глібко О.В.
Провадження: 22-ц/790/2485/15 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП», ОСОБА_3, третя особа -Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання недійсним спеціального ордеру на житло, визнання права користування житлом та про зобов'язання адміністрації та профспілкового комітету Відкритого акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» надати житло, -

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 16.04.2009 року відповідно до рішення адміністрації та профкому ВАТ «Харківський підшипниковий завод» AT «ХАРП» останній було видано спеціальний ордер №3 на право на заселення в квартиру АДРЕСА_1 (фінський дім). Вказане житло було надано позивачці як працівнику даного підприємства з метою поліпшення житлових умов. 26.08.2009 року у вказаному житлі, за згодою позивачки, був зареєстрований її син - ОСОБА_4. Також, ОСОБА_3 вказує, що фактично у спірну квартиру АДРЕСА_1 ні вона ні її син не мають можливість вселитися, т.я. вказана житлова площа самовільно зайнята відповідачами ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2. Також ОСОБА_3 вказує, що неодноразово вона зверталася до правління ВАТ «Харківський підшипниковий завод» AT «ХАРП» з вимогою сприяти у заселенні у надану останній квартиру, в зв'язку із чим були складені відповідні протоколи, зверталася до правоохоронних органів, але відповідачка ОСОБА_2 чинила всілякі перепони, тому ОСОБА_3 позбавлена можливості реалізувати своє порушене право.

Просила усунути перешкоди у користуванні житловим приміщення, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, шляхом примусового виселення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та надати ОСОБА_3 безперешкодний доступ до вказаної квартири.

У лютому 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали до суду зустрічний позов, в якому посилалися на те, що фактично в спірному приміщенні проживає їх сім'я. З 2005 року вони здійснювали догляд за гр. ОСОБА_6, якій належало дане спірне приміщення, яка надала на ім'я ОСОБА_2 довіреність на приватизацію даного житла. За життя ОСОБА_6 провести приватизацію ОСОБА_2 не встигла, але за усною домовленість із померлою, а також з усного дозволу директору заводу сім'я ОСОБА_2 зайняла спірне житлове приміщення. Вважали, що саме їм воно належить, саме з цих підстав останні відмовили представникам заводу та, особисто ОСОБА_3, в намаганні вселитися в спірне приміщення.

Просили визнати спеціальний ордер №3 від 16.04.2009 року, виданий ОСОБА_3 на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ВАТ «Харківський підшипниковий завод» AT «ХАРП» від 06.04.2009 року на вселення ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 недійсним; визнати за ОСОБА_1 і членами його сім'ї: дружиною - ОСОБА_2, дітьми - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 право на користування квартирою АДРЕСА_1, яка перебуває на балансі ВАТ «Харківський підшипниковий завод» AT «ХАРП»; зобов'язати адміністрацію ВАТ «Харківський підшипниковий завод» AT «ХАРП» надати ОСОБА_1 і членам його сім'ї: дружині - ОСОБА_2, дітям - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 та укласти з ОСОБА_1 відповідний договір найму цього житла.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено та у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду в частині зустрічного позову і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду. Жоден з доказів, аргументів позивачів за зустрічним позовом про порушення керівництвом ВАТ «Харківський підшипниковий завод» вимог законодавства при видачі ОСОБА_3 ордеру на спірне житло, викладених у зустрічному позові, судом не був врахований.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно до ст. 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Згідно статті 51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Відповідно до ст. 55 ЖК України жилі приміщення, що звільняються в будинках, переданих державними підприємствами, установами, організаціями виконавчим комітетам місцевих Рад народних депутатів, а також жилі приміщення, що звільняються в будинках, споруджених із залученням у порядку пайової участі коштів підприємств, установ, організацій, заселяються в першу чергу потребуючими поліпшення житлових умов працівниками цих підприємств, установ, організацій. Зазначений порядок заселення застосовується незалежно від часу передачі або закінчення спорудження жилого будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЖК України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Ордер може бути визнаний недійсним виключно у судовому порядку.

Відповідно до ст. 37 Правил жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР ( 5464-10 ), цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР, а також випадків надання жилих приміщень за рішенням Ради Міністрів СРСР і Ради Міністрів УРСР. Жилі приміщення громадянам надаються за місцем перебування їх на квартирному обліку, за винятком випадків надання жилих приміщень підприємствами, установами, організаціями, що не ведуть квартирний облік, своїм працівникам, які перебувають на обліку в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Відповідно до п. п. 69, 73 Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 грудня 1984 року, № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності.

Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 пропустила строк для реєстрації в приміщенні відповідно до отриманого спеціального ордера №3 від 16.04.2009 року та нас подання позову у спірному житлі не зареєстрована.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що видача ордеру проводилася відповідно до правових вимог і на підставі документів, наданих ВАТ «Харківський підшипниковий завод» AT «ХАРП» ОСОБА_3 Всупереч вимог ст. 37 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР ОСОБА_2 не є працівником заводу і не перебуває на квартирному обліку в ВАТ «Харківський підшипниковий завод» AT «ХАРП». Фактично, спірне приміщення сім»я ОСОБА_2 зайняли самостійно, без будь-яких на то правових підстав. Також, ОСОБА_2 достовірно було відомо, що квартира АДРЕСА_1 була видана іншій особі, але протягом більш ніж три роки вона до суду з позовами не звернулася, при цьому поважності причин пропуску строку звернення до суду в судовому засіданні не довела.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що 16.04.2009 року відповідно до спільного рішення адміністрації та профкому ВАТ «Харківський підшипниковий завод» AT «ХАРП» (протокол №64) ОСОБА_3 було видано спеціальний ордер №3 на право на заселення квартири АДРЕСА_1 (фінський будинок).

Вказане житлове приміщення, було видане ОСОБА_3, як працівникові даного підприємства на житлову кімнату 15,1 кв.м в будинку АДРЕСА_1, як поліпшення житлових умов без зняття з квартирного обліку /т.1, а.с. 163/.

ОСОБА_3 працює на ВАТ «Харківський підшипниковий завод» AT «ХАРП» з 26.08.1971 року та перебуває на квартирному обліку з 02.06.1974 року. ОСОБА_3 постійно проживала та була зареєстрована на час отримання спірного житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_6.

Відповідно до наданих суду документів встановлено, що в спірному приміщенні 26.08.2009 року був зареєстрований ОСОБА_4. Сама позивачка ОСОБА_3 також була зареєстрована АДРЕСА_1 26.08.2009 року, а 02.09.2009 року знята з реєстрації за даною адресою /т.2, а.с.49,50/.

При цьому, як вбачається із спеціального ордера №3, ОСОБА_3 отримала ордер 16.04.2009 року, та не скористалася встановленим законним правом на реєстрацію в приміщенні відповідно до отриманого ордеру протягом 30 днів.

ОСОБА_3, а також її син, який на даний час є особою, що зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з часу отримання ордеру на житло, а саме з квітня 2009 року до суду не зверталися. Вперше, за захистом свого порушеного права ОСОБА_3 звернулася 03.12.2013 року, та ухвалою 24.12.2013 року дана заява була повернута позивачці як не подана, в зв'язку із не усуненням недоліків, та вдруге вже звернулася лише в 2014 році.

Судом встановлено, що позивачі за зустрічним позовом - ОСОБА_1, ОСОБА_2 разом із трьома дітьми - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_11. Дана квартира складається з двох кімнат площею 25,2 кв.м. та належить ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання, посвідченого 06.03.1996 року р. №1-1342 /т.2, а.с. 73/. Загалом будинок 12, по вул. Плитковій в м. Харкові перебуває на балансі ВАТ «Харківський підшипниковий завод» AT «ХАРП» і відноситься до відомчого житлового фонду /т.2 а.с.51/.

Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Спірне житлове приміщення квартира АДРЕСА_1 складається з кухні 6,5 кв.м., житлової кімнати 15,1 кв.м., тамбуру 3,1 кв.м., загальною площею 24,7 кв.м. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 має три квартири, з різними входами /т.2 а.с. 60-65/. При цьому, відповідно до наданих суду документів, даний будинок має самовільні прибудови, які не мають статус узаконених відповідно до вимогам Закону, але дані прибудови перебувають в квартирі АДРЕСА_9 /т.2 а.с.66/.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради м. Харкова №9/2 від 16.01.2007 року зі складом сім'ї 5 осіб (він, дружина, дочка, дочка, син) прийнятий на квартирний облік за списком загальної черги за № 2032 та включений до списку першочергового отримання житла з урахуванням пільг багатодітних сімей за №621 /т.1, а.с. 42/.

Посилання апелянтів на те, що згідно ст.ст. 42, 54 ЖК України, вони мають право на зайняття квартири АДРЕСА_1 є помилковими, оскільки відповідно до ст. 37 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, ОСОБА_2 не є працівником закову і не перебуває на квартирному обліку в ВАТ «Харківський підшипниковий завод» AT «ХАРП».

З довідки первинної профспілкової організації ВАТ «Харківський підшипниковий завод» AT «ХАРП» від 25.11.2014 року №33 вбачається, що ОСОБА_2 у списках черги на отримання житла не перебувала /т.2.а.с.37/.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги пояснення ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_11 про те, що квартира АДРЕСА_1 була зайнята сім'єю ОСОБА_2 з дозволу директора заводу не підтверджені належними доказами.

Жодних протоколів, або інших письмових документів з цього приводу суду надано не було, тому фактично, дане приміщення ОСОБА_2 зайняли самостійно, без будь-яких на то правових підстав.

Крім того, ОСОБА_2 достовірно було відомо, що квартира АДРЕСА_1 була видана іншій особі, але протягом більш ніж три роки вона до суду з позовами не звернулася, при цьому поважності причин пропуску строку звернення до суду в судовому засіданні не довела.

Таким чином, висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -