Справа № 496/2608/15-ц
Провадження № 2/496/1226/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі: головуючого судді - Крачкової С.В.

при секретарі Квашенко А.В.

за участю адвоката - Єрьоменко Л.В.

та представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів за користування грошовими коштами.

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою, в якій просять стягнути з відповідача на їх користь безпідставно отримані з них грошові кошти в сумі 125 051 грн. 25 коп. та проценти за користування цими коштами в сумі 26 863 грн. 73 коп.

Свої вимоги мотивують тим, що в рахунок погашення боргу за договором позики від 16.10.2009 року, який укладався ОСОБА_3 з відповідачем на суму 199 500 грн., вони перерахували йому поштовими переказами грошові кошти, які при розгляді судом цивільної справи щодо стягнення боргу не були зараховані в рахунок повернення боргу. Відповідно ОСОБА_5 переказала відповідачу 92 420 грн. та передала йому особисто 1250 доларів США, що еквівалентно 26 281 грн. 25 коп., а ОСОБА_6 переказав відповідачу 6 350 грн.. Вважають, що ці грошові кошти відповідач отримав від них безпідставно, а тому просять стягнути з нього ці гроші, а також проценти за користування ними в період з листопада 2009 року по червень 2015 року.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 на позові наполягала. При цьому пояснила, що її чоловік ОСОБА_3 укладав з відповідачем договір позики 25 000 доларів США, але борг у встановлений строк не повернув. В рахунок повернення боргу на прохання чоловіка вона переказувала відповідачу грошові кошти і в деяких квитанціях призначення платнику було вказано як «матеріальна допомога», але вона цьому не придавала значення, а в листопаді 2009 року передала йому особисто 1 250 доларів США. При розгляді позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 грошові кошти, які були направлені нею і не на його особистий рахунок судом не були враховані в рахунок повернення боргу, а оскільки інших зобов`язань перед відповідачем у них не має вважає, що грошові кошти він отримав від неї без законних підстав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позов підтримала. При цьому пояснила, що позивач в рахунок погашення боргу трьома платежами переказів відповідачу 6 350 грн., але в платіжному дорученні банк мимоволі вказав призначення платежу «матеріальна допомога», а ОСОБА_6 не надав цьому значення, хоча ніяких договорів, окрім позики з відповідачем не укладав.

В судовому засіданні ОСОБА_4 позов не визнав. При цьому не заперечує, що отримав від позивачів вказані грошові кошти, але вважає, що він володіє ними на законних підставах, оскільки позивачі отримали від нього в борг 25 000 доларів США, борг не повернули, користуються його грошима, а пеню та відсотки за розпискою не сплачують.

Заслухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16.10.2009

року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір позики ( а.с.47), за яким останній отримав в борг 25 000 доларів США ( 199500 грн.) на 1 рік без сплати процентів ( п.3).

Згідно п. 6 цього Договору сума позики має бути повернута рівними частками або одноразово на спеціальний банківський рахунок ОСОБА_4 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

З рішення Біляївського районного суду Одеської області від 3.04.2015 року ( а.с.49-51) вбачається, що з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 353 275 грн. 50 коп., що еквівалентно 15 033 долара США, а грошові кошти, які направлялись йому не стороною договору ( ОСОБА_8 ) не на спеціальний рахунок та не за належним призначенням в рахунок повернення боргу не зараховані.

З наданих позивачами квитанцій ( а.с.12-44) та розписки ( а.с.45) вбачається, що на ім`я відповідача переказами були перераховані грошові кошти в сумі 98 770 грн. і передано йому 1 250 доларів США, які вони й просять стягнути з нього разом з процентами за користування цими грошовими коштами в сумі 26 863 грн. 73 коп..

В судовому засіданні було встановлено, що між позивачами та відповідачем ніяких зобов`язань, крім боргових, передбачених договором позики від 16.10.2009 року, не має, а грошові кошти, не передбачені цим договором відповідач отримав і цього не заперечує.

Посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що ці грошові кошти він отримав законно, оскільки згідно розписки від 16.10.2009 року ОСОБА_3 зобов`язався щомісячно сплачувати йому проценти за користування позиченими 25 000 доларами США в розмірі 1 250 доларів США щомісяця суд до уваги не приймає та вважає їх такими, що не ґрунтується на законі з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У п.3 договору позики зазначено, що за домовленістю сторін позика є безпроцентною.

Згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з матеріалів справи, договір позики укладений сторонами у письмовій формі і нотаріально посвідчений, а розписка, якою ніби то були внесені зміни до основного договору про сплату відсотків написано у простій письмовій формі та підписана відповідачем і його дружиною ( а.с.45). Таким чином, цей документ не є договором та не може бути підставою для отримання грошових коштів.

Згідно вимог ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуто, згодом відпала, а ч.2 цієї статті встановлено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки Постової безпідставно отримані від неї грошові кошти в сумі 90 420 грн. (92 420 2000), а на користь ОСОБА_7 6 350 грн.

При цьому суд не приймає до уваги та не враховує 2000 грн., що були направлені відповідачу іншою особою ОСОБА_9 30.04.2013 року.

Згідно положень ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушення цих вимог позивачами зроблено розрахунок, але не надані докази щодо курсу долара США по відношенню до гривні на день звернення до суду, а витяг з архіву банків

України про курс валют НБУ містить інформацію станом на 16.11.2009 року (а.с.46).

Згідно ч.2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними, а ст. 536 цього Кодексу встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір цих процентів, встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Виходячи з положень ч.1 ст. 1214 ЦК України проценти нараховуються з часу, коли особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, дізналася або могла дізнатись про безпідставне володіння майном.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заявив та зазначив про це в письмовому запереченні, що грошові кошти отримав на виконання договору позики та розписки до нього, тобто на законних підставах, і ця позиція відповідача є незмінної та відома позивачам.

З розрахунку процентів за ставкою НБУ, зробленого позивачами та який міститься в позовній заяві вбачається, що ці розрахунки охоплюють період з 28.11.2013 року, з 16.11.2009 року та з 30.07.2013 року.( а.с.7-8).

Але при цьому позивачі не тільки не надали докази щодо розміру процентної ставки НБУ в ці періоди, але й не вказали чому саме з вказаних дат зроблено розрахунки.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним відмовити позивачам в позові в частині стягнення заборгованості в сумі 26 281 грн.. 25 коп., що еквівалентно 1 250 доларам США, а також процентів за користування грошовими коштами в сумі 26 863 грн. 73 коп. ( 19987,10+5369,14+1507,49).

На користь позивача не підлягає стягненню і судовий збір, оскільки ним не надано документ про його сплату на ім`я ОСОБА_3 ..

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 509, 536, 1054, 1212, 1214 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів за користування грошовими коштами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 90 420 грн. та судовий збір в сумі 904 грн. 20 коп., а всього 91 324 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 6 350 грн.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 діб до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд.

Суддя: С.В. Крачкова