АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Міцнея В.Ф., Половінкіної Н.Ю.

секретар: Балацька-Геряк О.П.

за участю: ОСОБА_1, її представників - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Чернівецької міської ради про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діють на підставі договору та в інтересах ОСОБА_1, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2011 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на самочинно побудований гараж.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 24 травня 2000 року є власником квартири АДРЕСА_1. На прибудинковій території, яка перебуває у його користуванні як співвласника житлового будинку, позивачем споруджено гараж літ. «Б».

Просив визнати за ним право власності на самочинно побудований по АДРЕСА_2 гараж літ. «Б» площею 24,90 кв.м..

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2011 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на самочинно побудований по АДРЕСА_2 гараж літ. «Б» площею 24,90 кв.м.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2011

_________________________________________________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/1050/15 Головуючий у 1 інстанції: Мамчин П.І,

Категорія: 6 Доповідач: Литвинюк І.М.

року представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянти вважають, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Посилаються на те, що ОСОБА_1 не писала заяву про надання згоди на узаконення власником квартири №1 ОСОБА_5 побудованого на присадибній ділянці гаража. Залучена до участі у справі вона не була.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що самочинне будівництво було здійснено відповідно до архітектурно-будівельних, санітарних, пожежних норм та внаслідок визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво не будуть порушені будь-чиї права.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може.

Відповідно до ст. 213 ЦК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене по справі судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 24 травня 2000 року. На прибудинковій території, що перебуває у його користуванні як співвласника будинку, він самочинно побудував гараж літ. «Б» площею 24,90 кв.м..

У зв'язку із завершенням будівельних робіт та з метою отримання правовстановлюючих документів на самочинно побудований гараж позивачем було замовлено та отримано технічний висновок, відповідно до якого гараж не має ушкоджень, несумісних з його подальшою експлуатацією, основні конструктивні елементи знаходяться у задовільному технічному стані, забезпечують необхідні міцність і несучу здатність, гараж придатний до експлуатації.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Частина п'ята ст. 376 ЦК України надає суду право на вимогу власника (користувача) земельної ділянки визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, якщо це не порушує права інших осіб.

Крім того, п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК, ч. 3 ст.3 ЦПК України). У зв'язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

В пункті 27 постанови роз'яснено, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

Проте суд, у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, на зазначене уваги не звернув та не встановив, чи було порушене питання предметом розгляду компетентного державного органу, Управління ДАБК у Чернівецькій області до участі у справі не залучив, також не були залученні співвласники будинку і дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діють на підставі договору та в інтересах ОСОБА_1, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2011 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Чернівецької міської ради про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: