Справа 206/1080/15-ц
Провадження 2/206/446/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" квітня 2015 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

23 січня 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням від 03 квітня 2014 року сягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 липня 2006 року у розмірі 29277,93 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом - 4985,52, заборгованості по процентам за користування кредитом - 22422,00 гривень, штрафи, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина) та 1370,38 гривень (процентна складова), а також сплачений судовий збір - 292,77 гривень..

Ухвалою Самарського районного суду від 27 лютого 2015 року скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалене 03 квітня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду в загальному порядку до судового розгляду на 04 березня 2015 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 10 липня 2006 року між ним та відповідачем був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обов'язки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 29277,93 гривень, яка складається - заборгованості за кредитом - 4985,52, заборгованості по процентам за користування кредитом - 22422,00 гривень, штрафи, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина) та 1370,38 гривень (процентна складова) та судові витрати (а.с.2-3).

В судовому засіданні представник позивача Бакуєв А.О. підтримав позовні вимоги та просив ї задовольнити з підстав, викладених у позові. Зазначив, що у відповідача погашень після 2007 року не було, проте договір повин був діяти протягом шести років, і строк звернення до суду з позовом не пропущений.

22.04.2015 року представником позивача Бакуєвим А.О. були надані додаткові письмові пояснення в яких зазначає, що згідно з умовами договору банком передано відповідачу кредитну картку зі строком дії до 10.12.2012р. Термін повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Отже, датою 10.12.2012р. визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені тарифами, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов'язань за кредитним договором та припинення зобов'язань в цілому. Аналізуючи умови кредитного договору визначені сторонами вважають, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів, комісії за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. На підставі викладеного просять суд стягнути з відповідача суму заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом та комісії за період відповідний загальному терміну позовної давності згідно ст. 257 ЦК України (а.с.66-68).

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила суд застосувати наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача, подала відповідну письмову заяву. (а.с.53-54). Також пояснила, що платіжна картка була отримана ОСОБА_1 10 липня 2006р. Строк дії картки один рік. Строк позовної давності скінчився 10 липня 2010р., а позивач звернувся до суду у 2014 році.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 липня 2006 року позивач подав відповідачу заяву про встановлення ліміту кредитування в сумі 5000,00 гривень (а.с.7).

На підставі цієї заяви, 10 липня 2006 року, було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку, про що свідчить відмітка в заяві клієнта в розділі «Відмітки банку» (а.с.7).

Таким чином, датою укладення між сторонами договору є дата відкриття рахунку, тобто 10 липня 2006 року.

Згідно розрахунку позивача станом на 31 грудня 2013 року утворилася заборгованість в сумі 29277,93 гривень, яка складається - заборгованості за кредитом - 4985,52, заборгованості по процентам за користування кредитом - 22422,00 гривень, штрафи, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина) та 1370,38 гривень (процентна складова), останнє погашення кредиту відповідачем здійснено у 2007 році, що не заперечувалося сторонами (а.с.4-6).

Відповідно до заяви позичальника, термін дії картки становить 2 роки, тобто до 10 липня 2008 року, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року зазначено, що у постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 07 березня 2013 року, суди застосовуючи ч. 3 ст. 254, ч.5 ст.261, ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України дійшли висновку про те, що оскільки у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіку погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту і процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, і відповідно загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений графіком.

Згідно з п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг строк дії визначений в заяві клієнта, відповідає строку дії картки, тобто два роки.

У зв'язку з тим, що умовами договору обумовлені строки позовної давності, а саме 2 років, тому строк у межах яких позивач мов звернутися до суду почався з липня 2008 року, а скінчився у липні 2011 року.

Окрім того, останнє погашення по кредиту відбулося у 2007 року, з цього часу вже пройшло понад шість років.

Суд вважає, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язань передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизначених) частин платежу. Бездіяльність боржника (наприклад, не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила частина перша статті 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо строків позовної давності до врегулювання відносин, пов'язаних із наданням кредиту.

У п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», також звертається увага на те, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (нараховані відсотки, стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до загальних норм цивільного законодавства, а саме ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до вирішення ним рішення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги таку письмову заяву відповідача та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки встановлено, що позивач порушив вимоги щодо позовної давності для звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267, 526, 530, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков