Справа №403/1232/12-ц
Провадження №2/200/511/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 р Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі

головуючого судді Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі Кузьминій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 Дар`ї Сергіївни, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 31 березня 2006р між ним та громадянином ОСОБА_3 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №09.2/120-6, а також Додаткові угоди до цього ОСОБА_4 від 01.12.2006р., від 15.06.2007р, від 10.09.2008р. та від 15.10.2008р. Відповідно до умов даного ОСОБА_4 та Додаткових угод, ОСОБА_3 з боку позивача були надані кредитні грошові кошти у розмірі 9 700 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед позивачем, між останнім та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки №2 від 31.03.2006р, а також між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №3 від 31.03.2006р. ОСОБА_3 умови ОСОБА_4 про надання відновлювальної кредитної лінії №09.2/120-6 не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 110 237 352 грн. 90 коп. Позивач просив стягнути з відповідачів зазначену суму на свою користь, а також судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на безпідставність позовних вимог, стверджували, що відповідачі ОСОБА_4 поруки №2 та №3 від 31.03.2006р не укладали, підписи у ОСОБА_4 виконані не ними, а сторонньою особою, таким чином, дані договори з погляду на норми діючого законодавства є неукладеними.

Вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна зава задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

При цьому, слід враховувати, що за вимогами ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлено матеріалами справи, відповідно до висновку №2923-13 від 04 лютого 2014 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, підписи від імені відповідачів по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на договорах поруки та додаткових угодах виконано не ними, а іншою особою з наслідуванням їх справжнього підпису.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Проте, відповідачами зустрічних позовних вимог щодо визнання договорів поруки та додаткових угод недійсними не заявлялося, відповідачі обмежилися запереченнями стосовно самого факту укладення між ними та позивачем будь-яких договорів, як це передбачено ч.2 ст.11 ЦПК України, що з огляду на зібрані по справі докази у їх сукупності свідчить, що, дані правочини відповідачами вчинено не було, відповідно між позивачем та відповідачами не виникли правовідносини із договорів поруки, а у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виникли обовязки поручителя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,57,60,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя Т.Ю.Єлісєєва