Справа № 694/2110/14-ц
провадження 2/694/28/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

29.04.2015 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області

в складі:головуючої судді Гончаренко Т.В.

при секретарі Блискавки А.С.

за участі:позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи:приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа:приватний нотаріус Звенигородського нотаріального-округу ОСОБА_5 про визнання права на спадкове майно та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 18 липня 1993 року помер його батько ОСОБА_6. На час його смерті в с. Хлипнівка, Звенигородського району, по пров. Чапаєва, 8, проживали: мати позивача ОСОБА_7, його брат ОСОБА_2, та позивач, тому вказані особи прийняли спадщину після померлого, однак не переоформили її на себе.

Мати позивача померла 04 червня 2014 року.

Після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно, яке складається з будинку № 8 по пров. Чапаєва в с. Хлипнівка, Звенигородського району.

З метою оформлення права власності на спадкове майно позивач вчасно звернувся до приватного нотаріуса Звенигородського нотаріального округу ОСОБА_4, яка відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що його брат ОСОБА_2 оформив все майно на своє імя.

Враховуючи наведене, позивач просив суд визнати за ним право на спадкування ? частини спадкового майна, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_6; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.10.2014 року, видане на імя ОСОБА_2; скасувати запис в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на житловий будинок в порядку спадкування.

В судовому засіданні 23.02.2015 року позивач подав заяву про доповнення позову в якому зазначив,що та просив суд визнати за ним право на спадкування ? частини спадкового майна, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_6; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.10.2014 року, видане на імя ОСОБА_2; скасувати запис в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на житловий будинок в порядку спадкування;стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати,а саме:за сплату судового збору та за надання правової допомоги,мотивуючи тим,що свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_2 було видане на підставі наданого ним дубліката свідоцтва про право власності на житловий будинок, а не оригінала правовстановлюючого документа, як цього вимагає чинне законодавство, отриманого та виданого неналежними особами. Згідно чинного законодавства видача свідоцтва про право на спадщину регулюється ст.ст.66-69 ЗУ Про нотаріат, п.п. 108-125 Інструкції про порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вказаними нормативними документами передбачена видача свідоцтв на підставі оригіналів документів, а не їх дублікатів, тим більше отриманих та завірених неналежними особами,а відповідно до довідки Хлипнівської сільської ради № 48 від 16.02.2015 року, 22.10.2014 року жительці м. Звенигородка ОСОБА_8, яка діяла за дорученням ОСОБА_2, було завірено дублікат свідоцтва на право власності на імя ОСОБА_6 на житловий будинок №8 по провулку Чапаєва в с. Хлипнівка, Звенигородського району, Черкаської області, про що у книзі вихідної документації сільської ради зроблено відповідний запис за №156,тобто, в даному випадку дублікат документа не видавався, а посвідчувалась його копія субєктом, який цей документ не видавав і не посвідчував. Хто виготовив дублікат документа невідомо. Про видачу дубліката документа не внесено запису в реєстр нотаріальних дій і державне мито за його видачу не сплачено, що підтверджує той факт, що нотаріусу був наданий неналежний дублікат свідоцтва про право власності, на підставі якого було видано свідоцтво про право на спадщину.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обємі з підстав викладених у позовній заяві та у заяві про доповнення позову.

Відповідач та його представник позов не визнали,просять суд відмовити в їх задоволенні,оскільки позивачем не надано докази,яким чином він прийняв спадщину після смерті його батька ОСОБА_6,який помер 18.07.1993 року,дублікат свідоцтва про право власності на імя ОСОБА_6 відповідає нормам законодавства України,а саме Хлипнівська сільська рада відповідно до розяснювального листа Державної реєстраційної служби України Щодо до видачі дублікатів втрачених або зіпсованих документів,посилання позивача про те,що дублікат недійсний,не відповідає дійсності,тому,що він не визнаний судом недійсним,а тому має законну силу і підставу для видачі на підставі нього свідоцтва про прийняття спадщини,дії нотаріуса при видачі свідоцтва про прийняття спадщини відповідають вимогам закону України Про нотаріат. Оформленням спадщини займалася дружина відповідача ОСОБА_8 на підставі нотаріально посвідченої довіреності приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_9

Третя особа:приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 позов не визнала та просила суд відмовити його задоволенні,так як свідоцтво про прийняття спадщини на імя ОСОБА_2 видане правильно відповідно до вимог чинного законодавства України,дублікат свідоцтва про право власності на імя ОСОБА_6,який виданий Хлипнівською сільською радою відповідно до норм законів України. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулася ОСОБА_8 від імені його сина ОСОБА_2 та займалася оформленням спадщини ,із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 не звертався.

Допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили:

-ОСОБА_10,про те,що він працює сільським головою в с.Хлипнівка,Звенигородського району,Черкаської області.22.10.2014 року звернулася ОСОБА_8,яка діяла від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності посвідченої нотаріально та попросила завірити ксерокопію свідоцтва про право власності на житловий будинок №8 по пров.Чапаєва в с.Хлипнівка виданого на імя ОСОБА_6,а тому він завірив,як копію,і через це ОСОБА_8 і не сплачувала державного мита. Дублікат свідоцтва про право власності на житловий будинок №8 по пров.Чапаєва в с.Хлипнівка виданого на імя ОСОБА_6 не видавав.

-ОСОБА_8 про те,що вона звернулася до нотаріальної контори від імені свого чоловіка ОСОБА_2 на підставі довіреності з заявою про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_6 та в послідуючому займалася її оформленням у нотаріуса.

Судом встановлено, що 19 липня 1993 року помер ОСОБА_6 (а.с. 26). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок по пров. Чапаєва, 8 в с. Хлипнівка, Звенигородського району Черкаської області (а.с. 10).

Згідно довідки Хлипнівської сільської ради № 474 від 29.10.2014 року померлий ОСОБА_6 мав такий склад сімї: ОСОБА_7 дружина; ОСОБА_1 син, ОСОБА_2 син (а.с. 8).

28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про видачу спадщини за законом та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6

Однак, постановою нотаріуса від 28.10.2014 року позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки за зверненням єдиного спадкоємця 23.10.2014 року на імя сина померлого ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на належний померлому житловий будинок (а.с. 9).

З наданої приватним нотаріусом ОСОБА_11 копії спадкової справи вбачається, що вона заведена на підставі заяви відповідача ОСОБА_2 від 15.07.2014 року про фактичне прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с. 25). У вказаній заяві ОСОБА_2 зазначив, що інших спадкоємців, крім нього немає.

Однак, згідно довідки Хлипнівської сільської ради № 349 від 15.07.2014 року разом з померлим ОСОБА_6 до дня його смерті проживали: його дружина ОСОБА_7 та сини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с. 27).

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6, спадкоємцями його майна першої черги за законом стали його дружина ОСОБА_7 та сини ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які і прийняли спадщину на підставі ст. 548-549 ЦК УРСР.

Дружина померлого ОСОБА_7 померла 05.06.2014 року (а.с. 6).

Відповідно до пп. 1.2 п. 1 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Мінюст № 296/5 від 22.02.2012 року, при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Згідно пп. 4.14.-4.15 вказаного Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Ст. ст. 63, 68 Закону України Про нотаріат встановлено, що нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме.

Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

З аналізу вказаних норм вбачається, що приватний нотаріус ОСОБА_5 після отримання заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом повинна була перевірити коло спадкоємців та повідомити їх про відкриття спадщини.

В матеріалах спадкової справи відсутня заява ОСОБА_1, який також є спадкоємцем першої черги за законом після померлого ОСОБА_6 про відмову від прийняття спадщини, тому суд вважає, що нотаріус неправомірно видала свідоцтво про право на спадщину на імя ОСОБА_2 на все належне померлому на час смерті майно.

Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний будинок видане на підставі дублікату свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15.05.1989 року, виданого Хлипнівською сільською радою Звенигородського району Черкаської області 22.10.2014 року (а.с. 60).

Зазначений дублікат надруковано на звичайному аркуші без видачі спеціального бланку, з посиланням на лист Державної реєстраційної служби України № 121-06-15-13 від 15.01.2013 року, та посвідчено сільським головою Хлипнівської сільської ради (а.с. 51).

Однак, згідно розяснень, викладених у вказаному листі, за загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа лише субєкт, що видавав такий документ, може видати його дублікат. При цьому втрата чинності нормативно-правовим актом на підставі якого відповідний субєкт видавав документ, не є підставою для відмови у видачі дубліката документа. Єдиною підставою, за наявності якої видача дубліката документа не може бути здійснена субєктом, який видав такий документ, є ліквідація (припинення діяльності) такого субєкта.

Свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок на імя померлого ОСОБА_6 було видане Звенигородською районною радою народних депутатів та зареєстроване у Бюро технічної інвентаризації (а.с. 10).

Таким чином, видавати дублікат вказаного свідоцтва має право Звенигородська районна рада, або Бюро технічної інвентаризації, а не Хлипнівська сільська рада.

Крім того, оригінал вказаного свідоцтва знаходиться у позивача, що також підтверджує факт прийняття ним спадщини після померлого ОСОБА_6

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно померлого ОСОБА_6 відповідачу ОСОБА_2, нотаріусом було порушено права позивача на спадкове майно.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Так, позовні вимоги про визнання за позивачем права на спадкування 1/2 частини спадкового майна, задоволенню не підлягають, оскільки позивач має таке право на підставі закону, тому воно не підлягає визнанню в судовому порядку.

Позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане на імя ОСОБА_2, та скасування запису в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 в порядку спадкування на спірний житловий будинок, підлягають до задоволення.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути

понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 243,60 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 617 грн.

Згідно ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. ст. 38, 40, 42 ЦПК України сторона може брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у ст. 41 цього кодексу.

Повноваження представників сторін у справі мають бути посвідчені довіреністю фізичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що у справі в якості представника позивача приймав участь ОСОБА_12, згідно довіреності від року (а.с.71 ).

Водночас, року між позивачем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем було укладено договір про надання правової допомоги від 11.11.2014 року, за умовами якого ОСОБА_12 зобовязався бути представником,представляти у встановленому порядку інтереси ОСОБА_1 п.2.1 даного договору,а при виконанні обовязків зазначених у п.2.1,представник ОСОБА_12 керується чинним законодавством України,даним договором і веде облік фактично використаного часу.П.2.3 Усне і письмове консультування ОСОБА_1 за місцем перебування ОСОБА_12,а також шляхом телефонних переговорів. (а.с.72)

Згідно свідоцтва платника єдиного податку серії А №544770 ОСОБА_12 здійснює діяльність у сфері права (а.с.74 ).

Таким чином, оскільки ОСОБА_12 здійснює діяльність у сфері права, він за законом має право надавати правову допомогу будь-яким особам та представляти їх інтереси, зокрема і в суді на підставі відповідної довіреності.

Згідно ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, які беруть участь у справі.

Відповідно до розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. п. 47-48 Постанови № 10 від 17.10.2014 року Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

У п. 3.1. Договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та ОСОБА_12 визначено, що клієнт сплачує 300 грн. за підготовку позовної заяви та 200 грн. за годину участі в судовому засіданні, що не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах.

Згідно квитанції №20 від 15.02.2015 року ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_12 2000 грн. за надання правової допомоги (а.с.76 ).

Однак, в матеріалах справи відсутній відповідний розрахунок наданих послуг ФОП ОСОБА_12, тому суд приходить до висновку, що до стягнення підлягають лише витрати за підготовку позовної заяви, передбачені договором, в сумі 300 грн., та витрати за участь представника позивача в судових засіданнях.

Так, ОСОБА_12 приймав участь у двох судових засіданнях:23.02.2015 року - 20 хвилин, та 10.03.2015 року 55 хвилин (а.с.82-83,86 ).

Таким чином, розмір судових витрат за участь в судових засіданнях згідно умов договору складає 317 грн. (60 хв. * 200 грн. / 35 хв.).

Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають підтверджені витрати за надання правової допомоги в сумі 617 грн.

Керуючись ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР, ст. 1301 ЦК України, ст. ст. 63, 68 Закону України Про нотаріат, Порядком вчинення нотаріальних дій, затвердженим Наказом Мінюст № 296/5 від 22.02.2012 року, на підставі ст. ст. 10, 14, 57-59, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2014 року № 4336, видане приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_11, на імя ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними спорудами № 8 по пров. Чапаєва в с. Хлипнівка, Звенигородського району Черкаської області, який залишився після смерті 18 липня 1993 року ОСОБА_6.

Скасувати запис в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними спорудами по пров. Чапаєва, 8 в с. Хлипнівка, Звенигородського району Черкаської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. та за надання правової допомоги в сумі 617 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 05.05.2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Черкаської області через Звенигородський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя