Провадження № 22-ц/779/783/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.

секретаря Мельник О.В.

з участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання права власності на автомобіль за апеляційною скаргою департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

в грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась з даним позовом, посилаючись на те, що є дружиною померлого 08.08.2012 року інваліда ОСОБА_5 У 2005 році гр-н Німеччини ОСОБА_7 передав як гуманітарну допомогу автомобіль AUDI A6 відповідачу для подальшої передачі його ОСОБА_5 Вважаючи, що успадкувала вказаний автомобіль, як дружина ОСОБА_5, просила визнати за нею право власності на автомобіль AUDI A6, 1998 р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль AUDI A6, 1998 року випуску, шасі № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Зобов'язано передати автомобіль AUDI A6, 1998 р.в., шасі № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 у власність ОСОБА_4 із зняттям з обліку в головному управлінню праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації.

В апеляційній скарзі представник департаменту соціальної політики Івано-Франківської ОДА посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що згідно п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006 року № 999, після смерті інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів членом сім'ї померлого інваліда впродовж шести місяців з дня смерті інваліда. Автомобіль, термін експлуатації якого менше, ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї безоплатно, якщо в ній є інвалід, який мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті. В іншому разі автомобіль повертається головному управлінню праці та соціального захисту у повному комплекті для реалізації в установленому порядку. Суд не врахував, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У спірних правовідносинах нормативно-правовим актом є Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 999 в редакції від 19.07.2006 року. Посилання в судовому рішенні на п. 37 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями від 08.09.1997 року, є безпідставним, так як на час смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, діяв новий Порядок від 19.07.2006 року. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засідання апеляційного суду представник департаменту соціальної політики Івано-Франківської ОДА апеляційну скаргу підтримав, представник ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 37 Порядку від 08.09.1997 року (в редакції, чинній на час прийняття рішення про надання спірного автомобіля) після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безплатно або на пільговий умовах, залишається його сімї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки судом при розгляді справи не застосовано закон, який підлягав застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, інвалід ІІІ групи ОСОБА_5 перебував на обліку в головному управлінні праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА для забезпечення легковим автомобілем. 27.05.2005 року гр-н Німеччини ОСОБА_7 передав як гуманітарну допомогу автомобіль AUDI A6, 1998 р.в., шасі № НОМЕР_2, головному управлінню праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА для подальшої передачі його ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Згідно п. 37 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 року № 999 (в редакції, чинній на час прийняття рішення про надання спірного автомобіля), після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Порядок 1997 року був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року, якою затверджено Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, пункт 41 якого по іншому регулював питання про залишення після смерті інваліда у його сім'ї автомобіля, отриманого як гуманітарна допомога.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні пункту 37 Порядку 1997 року та пункту 41 Порядку 2006 року, колегія суддів виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У справі, що розглядається, такою подією (фактом) є смерть інваліда ОСОБА_5

Відповідно до статті 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Частиною четвертою статті 4 ЦК визначено, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Таким чином, питання про залишення після смерті інваліда у його сім'ї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, має вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда, якому автомобіль надавався як гуманітарна допомога.

У справі, що розглядається, таким нормативно-правовим актом є Порядок 2006 року, відповідно до пункту 41 якого (у редакції, чинній на час смерті ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1) автомобіль, отриманий інвалідом як гуманітарна допомога, після його смерті повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки права та обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо спірного автомобіля виникли після смерті інваліда, а не в момент забезпечення інваліда автомобілем, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Порядок 2006 року.

Отже, на час смерті ОСОБА_5, якому автомобіль був наданий як гуманітарна допомога, тобто на момент виникнення спірних правовідносин і заявлення вимог про визнання права власності на автомобіль, діяв Порядок від 19.07.2006 року № 999. Згідно з п. 41 цього Порядку автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, після смерті інваліда повертається (вилучається) головному управлінню праці та соціального захисту населення і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

З огляду на викладене, правових підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про визнання права власності на спірний автомобіль на час розгляду справи не було.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 16 травня 2012 року № 6-10цс12, у порушення вимог ст. ст. 213-215 ЦПК України на вищезазначені норми закону уваги не звернув, не навів достатніх мотивів, за якими він відхиляє доводи відповідача.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому в силу ст. 309 ЦПК України це є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання права власності на автомобіль відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Малєєв А.Ю.

Меленко О.Є.