Справа № 369/6782/15-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5381/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 24 22.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року позивач ТОВ «Маркс.Капітал» звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу. Заявлені вимоги мотивував тим, що 18 липня 2012 року о 10:15 трапилась дорожньо-транспортна пригода в м. Києві на бульварі Р.Ролана за участю транспортних засобів Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Транспортний засіб Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 було застраховано згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту серії АВ № 2882127 від 17 січня 2012 року в ПрАТ «Страхова компанія «Статус». 08 серпня 2012 року постановою Святошинського районного суду м. Києва було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 12.1 та п. 13.1 ПДР, в зв'язку з чим останнього було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, заяви про виплату страхового відшкодування, страхового акту ПрАТ «СК «Статус» сплатило страхове відшкодування власнику транспортного засобу Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2, а враховуючи, що ОСОБА_2 не повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, у ПрАТ «СК «Статус» виникло право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_2, яке перейшло до ТОВ «Маркс.Капітал» згідно договору про надання фінансових послуг факторингу від 28 квітня 2014 року. В жовтні 2014 року з метою досудового врегулювання питання відповідачу направлялася вимога в порядку регресу про відшкодування шкоди, однак відповіді на неї не отримано. Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Маркс.Капітал» матеріальну шкоду в розмірі 9500 грн. та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року в задоволенні позову ТОВ «Маркс.Капітал» відмовлено.

Позивач ТОВ «Маркс.Капітал», не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд мотивував своє рішення недоведеністю наявності права вимоги у позивача до відповідача і тому неможливістю встановити факт порушення прав позивача відповідачем через неподання позивачем додатків до договору про надання фінансових послуг факторингу від 28 квітня 2014 року. Вказував, що формулювання п.п. 1.1, 2.1 договору та п. 1 додатку № 1, 2, 3 до договору та надання позивачем документів страхової справи ПрАТ «СК «Статус» доводить наявність права вимоги позивача до відповідача. Вважав, що суд мав постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху, надавши строк для усунення недоліків, що надало б позивачеві можливість надати суду додатки до договору. Крім того, судом із порушенням процесуального права було ухвалено заочне рішення і позбавлено позивача можливості надати докази, що визнані судом необхідними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Маркс.Капітал» про відшкодування шкоди в порядку регресу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що він має право вимоги згідно відступленої йому регресної вимоги до відповідача, оскільки інформація по кожній окремій регресній вимозі міститься в додатках до договору, що не надані, а в самому договорі міститься лише інформація про загальну суму переданих регресних вимог на суму 3582463,26 грн. без деталізації по кожній окремій регресній вимозі та осіб боржників.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що згідно полісу № АВ/2882127 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_2 є страхувальником автомобіля Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1, строк дії полісу з 17 січня 2012 року до 16 січня 2013 року включно; страховиком за даним полісом є ПрАТ «СК «Статус».

19 липня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Статус» із повідомленням потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди, а 26 жовтня 2012 року - із заявою на виплату страхового відшкодування.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08 серпня 2012 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. За змістом постанови встановлено, що ОСОБА_2 18 липня 2012 року о 10:15, керуючи автомобілем Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 на бул. Ромена Роллана в м. Києві, в порушення п. 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не переконався, що це буде безпечно, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, який рухався попереду в попутному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення, що призвело до пошкодження автомобілів.

18 грудня 2012 року ПрАТ «СК «Статус» складено страховий акт № 8044-12-59-09, згідно із яким сума страхового відшкодування складає 9500 грн., можливий регресний позов в зв'язку із неповідомленням страхувальника про настання події.

30 січня 2013 року ПрАТ «СК «Статус» виплатило страхове відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 9500 грн.

28 квітня 2014 року ТОВ «Маркс.Капітал» та ПрАТ «СК «Статус» уклали договір про надання фінансових послуг факторингу № 4/28-04/2014, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до клієнта як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування (регресна вимога). Перелік таких вимог визначається згідно додатку № 1, додатку № 2, додатку № 3 до цього договору. Ідентифікація переданих регресних вимог відбувається за порядком, який передбачений в кожному з додатків до цього договору.

ТОВ «Маркс.Капітал» згідно виписки з ЄДРПОУ є юридичною особою, що займається п. 64.19 виду економічної діяльності - інші види грошового посередництва.

03 жовтня 2014 року ТОВ «Маркс.Капітал» направило ОСОБА_2 вимогу в порядку регресу про сплату 9500 грн., яку останній отримав 08 жовтня 2014 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до підпункту «г» пункту 38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Таким чином, оскільки ПрАТ «СК «Статус» здійснило страхове відшкодування на користь потерпілої особи ОСОБА_3, з часу виплати у страховика виникло право регресної вимоги до страхувальника ОСОБА_2, який згідно страхового акту від 18 грудня 2012 року не повідомив страховика про настання страхової події.

Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «Маркс.Капітал» посилався на те, що уклав із ПрАТ «СК «Статус» договір факторингу із передачею права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до клієнта як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в тому числі відносно відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Відповідно до ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Виходячи із змісту даних вимог закону, грошова вимога, яка відступається за договором факторингу, повинна бути належним чином ідентифікована.

Разом із тим, при зверненні із позовом ТОВ «Маркс.Капітал» надало суду лише договір факторингу від 28 квітня 2014 без додатків до нього, у яких міститься детальна інформація по кожній регресній вимозі, в той час як із самого договору факторингу неможливо встановити передачу регресної вимоги саме до відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який, встановивши відсутність доказів відступлення позивачу прав вимоги саме до відповідача і відповідно підстав звертатися із позовом до нього, відмовив в задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів приймає до уваги, що апелянтом надані додатки 1 - 3 до договору про надання фінансових послуг факторингу від 28 квітня 2014 року, разом із тим вони також не містять ідентифікаційних відомостей щодо відповідача ОСОБА_2, а тому не є належними доказами відступлення права вимоги до нього.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому із матеріалів справи не вбачається будь-яких поважних причин неподання вказаних додатків до договору при зверненні із позовом.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що наявність права вимоги позивача до відповідача підтверджується формулюваннями окремих пунктів договору і додатків до договору, а також наданням документів страхової справи, і що неточності інформації, зазначеної в додатках, не впливають на дійсність переданих регресних вимог.

Так, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки вимоги саме до конкретних осіб, щодо яких сторони дійшли згоди, є істотними умовами факторингу, а зазначені апелянтом пункти договору факторингу і додатків до нього відомостей щодо боржників не містять, виходити з припущень в цьому випадку є неприпустимим не лише з точки зору цивільно-процесуального, а й цивільного (договірного) права.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що оскільки додатки до договору є його невід'ємною частиною, а договір факторингу наданий лише в кількості перших чотирьох сторінок, позивач порушив ст. ст. 119, 120 ЦПК України і суд повинен був залишити позовну заяву без руху, що надало б позивачеві можливість надати суду додатки до договору, що мало б наслідком інше рішення по справі.

Відповідно до ст. ст. 119, 121 ЦПК України позовна заява має містити перелік документів, що додаються до заяви. Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Як вбачається із матеріалів справи, в переліку додатків до позовної заяви значиться копія договору про надання фінансових послуг факторингу від 28 квітня 2014 року на 4 аркушах.

Надана до позовної заяви копія договору факторингу даним вимогам відповідає, текст договору факторингу наданий без пропущених аркушів, наявності додатків до договору позивачем в переліку додатків до позовної заяви не вказувалось, а отже у суду не було підстав залишати позовну заяву ТОВ «Маркс.Капітал» без руху.

Сама по собі відсутність додатків до договору факторингу, якщо позивач не зазначав їх в переліку додатків до позовної заяви, не є недоліком позовної заяви і не впливає на обов'язок суду відкрити провадження в справі, оскільки в силу вимог ст. 11 ЦПК України, яка встановлює принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд не може примусити позивача подати докази, які той не вважає за необхідне подавати.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції із порушенням процесуального права було ухвалено заочне рішення і позбавлено позивача можливості надати докази, що визнані судом необхідними, та про те, що заочний розгляд справи був можливий лише при наявності на засіданні суду позивача із відповідними роз'ясненнями з боку суду до розгляду справи по суті.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Разом із тим, 17 липня 2015 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Маркс.Капітал», у якому представник позивача чітко вказав, що проти винесення заочного рішення не заперечує, однак через неможливість з'явитися до судового засідання та керуючись ч. 1 ст. 27, ч. 2 ст. 158, ч. 3 ст. 222 ЦПК України просить розглянути справу за відсутності представника ТОВ «Маркс.Капітал» та повідомити позивача про результати розгляду справи, надіславши копію ухваленого рішення на вказану адресу.

Відтак, заперечення апелянта ТОВ «Маркс.Капітал» щодо можливості ухвалення заочного рішення, що, на його думку, позбавило його можливості надати додаткові докази, спростовуються клопотанням самого ТОВ «Маркс.Капітал» про ухвалення рішення саме в такому порядку.

Крім того, колегія суддів враховує, що додаткові докази, на які посилається апелянт, не були ним надані також і під час апеляційного розгляду справи.

Посилання позивача на незаконність і необґрунтованість рішення, яке, на його думку, ухвалене із неповним з'ясуванням обставин, колегія суддів відхиляє, оскільки даний обов'язок суду кореспондується із обов'язком позивача довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, і перекладення даного обов'язку на суд є необґрунтованим та безпідставним.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, виходячи із доказів, наявних в матеріалах справи, в тому числі і наданих позивачем до суду апеляційної інстанції, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції всебічно встановив обставини, які мають значення для справи, на підставі наданих позивачем доказів, застосував відповідні їм норми закону і обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.