Провадження № 22-ц/783/2959/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Глинського О.А.

з участю: представника третьої особи органу опіки та піклування

Сихівської РА ЛМР - Дрозди Г.М.,

представника третьої особи ЛКП «Бондарівка» - Чорнейко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Львівської міської ради, треті особи: орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівське комунальне підприємство «Бондарівка», про встановлення факту проживання однією сім'єю,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_4, 1966р.н. в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, уточненим у жовтні 2014 року, до Львівської міської ради, треті особи: орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівське комунальне підприємство «Бондарівка», про встановлення факту проживання однією сім'єю та просили встановити факт спільного проживання однією сім'єю з 2006-го року ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 з ОСОБА_6 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. та ОСОБА_7 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свій позов обґрунтовувала тим, що вона з неповнолітнім сином ОСОБА_5 проживали без реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, наймачами якої були ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_7 Вона вселилась в зазначену квартиру в якості члена сім'ї, для допомоги і догляду за хворою сестрою - ОСОБА_6 та за письмовою згодою останньої були зареєстровані у вказаній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_3. помер ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_2. - ОСОБА_6 Позивач займалась їх похованням. В березні 2013 року ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 звернулась до відділу приватизації для приватизації квартири АДРЕСА_1 та подала необхідний пакет документів. Наказом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 20.03.2013р. №80-Ж-С прийнято рішення передати у власність згадану квартиру ОСОБА_5 На підставі зазначеного наказу було видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру та право власності зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, на даний час відповідачем оспорюється право власності ОСОБА_5 на вказану квартиру, у зв'язку з чим виникла необхідність у встановленні факту проживання однією сім'єю.

На підставі наведеного просила задовольнити ї позов.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2015 року позов задоволено та встановлено факт спільного проживання однією сією з 2006 року ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 з ОСОБА_6 по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2. та ОСОБА_7 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду оскаржила третя особа - орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи. Зокрема, вказує на те, що ОСОБА_4 була вселена в кв. АДРЕСА_1 на підставі договору піднайму, укладеного 19 жовтня 2007р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (на сім'ю з двох осіб), проживала в статусі піднаймача і відповідна реєстрація місця проживання позивачки в цій квартирі була проведена як тимчасова, як піднаймача. Зазначає, що позивачем не було доведено факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_8 та ОСОБА_6 Також посилається на те, що дана справа повинна була розглядатися в порядку окремого провадження.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачка ОСОБА_4 вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Позивач ОСОБА_4 та її представник в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання, письмове клопотання ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи відхилено як безпідставне, розумні строки розгляду справи спливли.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що факт спільного проживання ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_9 з 2006 року у спірній квартирі № АДРЕСА_1 з наймачами квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в якості членів сім'ї доведено актом комісії будинкоуправління, показами свідків, понесенням витрат на поховання ОСОБА_6, на утримання квартири.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегією суддів встановлено, що в провадженні Сихівського районного суду м. Львова з березня 2014 року перебуває на розгляді цивільна справа за позовом прокурора Сихівського району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4. - ОСОБА_4, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, треті особи: орган опіки і піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівське комунальне підприємство «Бондарівка», у якому прокурор просив:

· визнати незаконним та скасувати наказ Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 20.03.2013р. № 80-Ж-С «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 двокімнатної квартири по АДРЕСА_1;

· визнати недійсним свідоцтво № НОМЕР_1 від 20.03.2013р. про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане ОСОБА_5;

· визнати за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 412 870,00 грн.;

· судові витрати по справі покласти на відповідачів.

З метою спростування доводів позову прокурора та формування доказів правомірності користування спірною квартирою після смерті наймачів як членів їх сім'ї та законності приватизації шляхом ухвалення судового рішення в іншій справі, ОСОБА_4 у вересні 2014 року пред'явлений окремий позов до Львівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю з 2006 року її та її сина з наймачами спірної квартири ОСОБА_6 до їх смерті, і відповідно як наслідок набуття самостійного права на користування спірною квартирою з правом її приватизації.

Колегією суддів з матеріалів даної цивільної справи та оглянутих матеріалів кримінального провадження № 0000526 відносно ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 358 ч.1 КК України, встановлено, що згідно ордеру виданого КЕЧ Прикарпатського військового округу № 855 від 20 листопада 1976 року двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (на даний час АДРЕСА_1) була надана військовослужбовцю ОСОБА_11, його дружині ОСОБА_12 та їх сину ОСОБА_7 (а.с. 140 крим. справи, а.с. 38 - цив. справи), які проживали в цій квартирі та були в ній зареєстровані, що підтверджується оригіналами поквартирних карточок форми Б (а.с. 39). Основний наймач квартири ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_12 померли відповідно у 1995р. та 1987р., в квартирі залишився зареєстрованим їх син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а згодом вселилась та зареєструвалась 06.02.2006р. його дружина ОСОБА_6, 1956р.н. (а.с. 145 крим. справи - поквартирна карточка форми Б).

У 2008 році житловий будинок № АДРЕСА_1 передано на баланс ЛКП «Бондарівка» з БУ-2 КЕВ м. Львова.

У період належності спірної квартири до Міністерства оборони та з часу передачі її у комунальну власність спірна квартира до смерті наймачів не була приватизована.

Матеріалами справи підтверджується, що наймач квартири ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 5 - копія свідоцтва про смерть), а його дружина ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с. 6 - копія свідоцтва про смерть).

На день смерті ОСОБА_6 в спірній квартирі з 30.03.2012р. зареєстрована ОСОБА_4 як сестра ОСОБА_6 та її малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4.н., що підтверджується оригіналом поквартирної карточки форми Б. (а.с. 145 крим. справи).

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_4 не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її поселення в якості члена сім'ї та проживання разом з малолітнім сином ОСОБА_9 з 2006 року однією сім'єю з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до дня їх смерті, ведення з ними спільного господарства, з метою підтвердження набуття ними самостійного права на користування спірною квартирою.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Позивач взагалі не надала суду жодних належних та допустимих доказів, що вона є сестрою ОСОБА_6 чи перебуває з нею в інших родинних відносинах.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_4 вселилась та проживала у спірній квартирі не як член сім'ї наймачів ОСОБА_6, а на інших умовах зазначених в договорі здачі житлової площі в піднайм від 19 жовтня 2007 року за умовами якого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 передали ОСОБА_4, сім'я якої складалась з двох осіб в піднайм кімнату площею 10,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2 з оплатою не пізніше 25 числі кожного місяця, договір укладений на термін з 19 жовтня 2007 року до 30 жовтня 2012 року. ОСОБА_4 підписала вказаний договір як піднаймач, чим погодилась із своїм правовим статусом та аналогічним статусом сина у цій квартирі. Вказаний договір був зареєстрований у БУ-1 Львівської КЕЧ р-ну Західного оперативного командування, підписаний його керівником та завірений печаткою (а.с. 43 крим. справи).

Актом перевірки паспортного режиму АДРЕСА_3 від 16 жовтня 2007 року, складеним комісією БУ-1 Львівської КЕЧ району, який передував укладенню договору піднайму, зафіксовано, що ОСОБА_4 зі слів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживає в квартирі без прописки для здійснення догляду за ними по стану здоров'я (а.с. 34 зворот крим. справи).

Доводи позивача ОСОБА_4 про те, що договір піднайму від 19.07.2007р. припинив свою дію у зв'язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_7, а ОСОБА_6 не підписувала та не укладала жодного договору піднайму, не заслуговують на увагу, оскільки із змісту договору здачі житлової площі в піднайм вбачається, що однією із сторін цього договору були обидва з подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а ОСОБА_7 підписав цей договір як відповідальний наймач, тому колегія суддів вважає, що договір піднайму продовжував свою дію на термін зазначений у договорі і після смерті ОСОБА_7 та до смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Окремі редакційні недоліки у змісті договору піднайму суті цього договору не змінюють.

Та обставина, що договір піднайму зберіг свою дію підтверджується наявною в матеріалах кримінального провадження копією договору найму від 28.03.2012р. за умовами якого ОСОБА_6 як власник здала в найм ОСОБА_4 спірну квартиру з правом розірвання цього договору з обов'язковим попередженням наймача за 2 місяці (а.с. 33 крим. справи).

За життя наймача квартири ОСОБА_7 та після його смерті позивач ОСОБА_4 не ставила питання про зміну свого правового статусу в спірній квартирі з піднаймача на члена сім'ї подружжя ОСОБА_7, оскільки мала свою окрему сім'ю (перебуває у зареєстрованому шлюбі), зберігала за собою право власності та користування квартирою АДРЕСА_5, у якій вона із сином ОСОБА_9 була постійно зареєстрована і яка належить їй на праві приватної власності.

Будучи допитаною як свідок в межах кримінального провадження № 0000026 та попередженою про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, ОСОБА_4 дала показання, що проживала в квартирі ОСОБА_6, яка потребувала догляду як піднаймач (а.с. 134-136 крим. справи, протокол допиту свідка ОСОБА_4 від 06.04.2014р.).

Доказів ведення ОСОБА_4 спільного господарства з наймачами спірної квартири, несення витрат на її утримання до смерті наймачів суду не надано, а здійснення догляду за хворою ОСОБА_6, понесення витрат на її поховання не є доказом членства в сім'ї з огляду на підстави поселення та незмінений статус проживання в якості піднаймача, а не члена сім'ї.

Таким чином правовий статус ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 на час її поселення в спірну квартиру та проживання в ній був визначений наймачами квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як піднаймачів.

Ураховуючи, що допитані судом першої інстанції свідки не були обізнані про дійсний правовий статус ОСОБА_4 в квартирі на підставі договору піднайму, їх покази не можуть бути належними доказами, які підтверджують позовні вимоги.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до візи начальника відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 30.03.2012р. на заяві для реєстрації за місцем проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6.н. та її син ОСОБА_5, 2005рн.н були зареєстровані у спірній квартирі в якості піднаймача, проте у поквартирну карточку форми Б. ОСОБА_4 була без законних підстав внесена як сестра, а її син як племінник наймача, а паспортист ЛКП «Бондарівка» ОСОБА_10, маючи вільний доступ до бланків довідок ЛКП «Бондарівка», склала та видала завідомо неправдивий офіційний документ, а саме підроблену довідку № 50 форми 4 про склад сім'ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення, згідно якої з 30.03.2012р. в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4. є основним квартиронаймачем, хоча рішення органу влади про зміну договору житлового найму з ОСОБА_6 на ОСОБА_4 не приймалось.

Цей факт встановлено вироком Сихівського районного суду м. Львова від 26.05.2014р., яким паспортист ОСОБА_10 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.1 КК України з призначенням їй покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Вирок набрав законної сили, проте не був врахований Галицьким районним судом м.Львова при ухваленні рішення суду від 06 лютого 2015 року.

Ураховуючи наведене, та встановлення відсутності згоди наймачів спірної квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на вселення та проживання ОСОБА_4 та її малолітнього сина ОСОБА_5 у спірну в якості членів сім'ї, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення позову ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах сина ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю відсутні.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3,4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Львівської міської ради, треті особи: орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівське комунальне підприємство «Бондарівка», про встановлення факту проживання однією сім'єю з 2006 року ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 з ОСОБА_6 по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2. та ОСОБА_8 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3. - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк