Справа №2-175/2494/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 pоку Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Борисова С.А.,

при секретарі Єльшиній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації про позбавлення особи права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які також діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав предявлений позов у повному обсязі та просив винести рішення, яким позбавити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та малолітню ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вулиця Українська, буд. №35.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні заперечували проти предявленого позову у повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним та таким, що підлягає залишенню без задоволення.

Представник служби у справах дітей Дніпропетровської РДА у судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та проти їх задоволення не заперечувала.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, за таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без її участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 01 жовтня 2003 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної контори позивачка являється власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка вулиця Українська, буд. №35.

Як вбачається із довідки №2880 від 15.08.2014 р., виданої Новоолександрівською сільською радою, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_4 є зареєстрованими, однак 13 грудня 2012 року та до теперішнього часу у будинку №35 по вулиці Українська у с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області не проживають.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Та відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

На підставі cт. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік.

Таким чином, оскільки відповідачі не проживають у будинку понад рік, вони втратили право користуватися вказаним житлом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, згідно відповідних Актів обстеження умов проживання складених комісією Служби у справах дітей Дніпропетровської РДА у період часу з 26 по 28 січня 2015 року, а також Акту-підтвердження депутата Новоолександрівської сільської ради ОСОБА_5 від 24 січня 2014 року встановлено наявність фактів, що підтверджують відсутність проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 інших людей. А також, у спірному будинку відсутні будь-які комунікації (вода, ванна, туалет, тощо), що само по собі засвідчує про неможливість проживання сімї з дитиною разом з власником даного будинку.

Таким чином, позовні вимоги позивачки щодо позбавлення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та малолітню ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка вулиця Українська, буд. №35, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно до ч.ч. 9, 10 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи); позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів у солідарному порядку на користь держави підлягають стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 71,72 156, 158 ЖК України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 88, 173, 174, 213, 214, 223, 225, 226, 257 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 третя особа Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації про позбавлення особи права користування житловим приміщенням задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район с. Новоолександрівка вулиця Українська, буд. 35.

Позбавити ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район с. Новоолександрівка вулиця Українська, буд. 35.

Позбавити малолітню ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район с. Новоолександрівка вулиця Українська, буд. 35.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов