Єдиний унікальний номер 226/1405/15-ц Номер провадження 22-ц/775/254/2015
Головуючий у 1 інстанції: Клепка Л.І Єдиний універсальний номер 226/801/2015
Суддя доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/254/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Краснощокової Н.С.

суддів: Азевича В.Б., Новосядлої В.М.

при секретарі: Зілаковій Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 12 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 12 червня 2015 року позов задоволено частково, стягнено з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя на виробництві 16 000грн., у задоволенні іншої частини позову відмовлено, стягнено з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

У апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду та задовольнити його позов у повному обсязі, стягнувши з відповідача у відшкодування моральної шкоди 60 000 грн. Посилається на порушення судом процесуальних норм та вимог щодо забезпечення повного, всебічного та обєктивного розгляду судової справи. Обґрунтовуючи рішення щодо відмови у стягненні на його користь моральної шкоди в сумі 60 000 грн. суд посилається виключно на той факт, що розмір моральної шкоди, визначений ним, не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості, так як є занадто завищеним. Проте, суд не взяв у повній мірі до уваги суттєве та непоправне погіршення його здоровя внаслідок нещасного випадку, що стався з ним на виробництві. Безпосередньо під час травмування та тривалий час після нього він переносив такий фізичний біль та страждання, яких ніколи не зазнавав раніше і дотепер перебуває у невизначеному стані та перспективі свого майбутнього, бо лікарі не роблять втішних прогнозів відносно його подальшого стану здоровя та можливості повної реабілітації, навпаки, нові симптоми протікання хвороби лише додаються. Протягом останніх 4-х років до травмування він працював гірничим робітником підземним, досяг у цій роботі майстерності та професіоналізму, із роботою на вугільному підприємстві та стабільною заробітною платою повязував своє подальше життя, утримання своєї родини. Зважаючи на втрату здоровя тепер він навряд чи зможе працювати на якійсь пристойній високооплачуваній роботі, думки про це не дають йому покою та часом від них він спадає у відчай. Він практично не має можливості забезпечити повноцінне харчування та утримання своєму синові 2011року народження. Також суд безпідставно відмовив у стягненні понесених ним витрат на правову допомогу через ненадання ним квитанції та платіжного доручення, касового чеку та інших документів. Він надав договір, укладений ним з адвокатом та довідку про сплачені ним кошти, надання інших документів, на які посилається суд, не передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

В засіданні апеляційного суду позивач підтримував апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні. Представники відповідача та третьої особи в засідання апеляційного суду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено отриманням їх уповноваженими особами телефонограм.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд обґрунтовано виходив із встановлених справі фактичних обставин та вимог діючого законодавства.

Так, судом на підставі наявних у справі письмових доказів встановлено, що позивач з 4 березня 2013р. працював у ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» горноробочим підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті, звільнений наказом від 1.04.2014р. на підставі п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі внаслідок стану здоровя.

22 грудня 2013р. під час виконання трудових обовязків в шахті з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав закриту черепно - мозкову травму, струс головного мозку, забій мяких тканин голови, забій шийного відділу хребта, що підтверджено актом розслідування нещасного випадку, затвердженого 26.12.2013р., актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затвердженим 26 грудня 2013р.

У звязку із вказаною виробничою травмою позивач з 22 по 30 грудня 2013р. перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Димитрівської центральної міської лікарні, з 21 по 31 січня 2014р. лікувався у стаціонарі в неврологічному відділенні Красноармійської центральної районної поліклініки, з 10 по 25 лютого 2014р. перебував на стаціонарному лікуванні у 1 неврологічному відділенні ДОКТМО, а також в періоди між стаціонарним лікуванням лікувався амбулаторно.

Висновком МСЕК від 27.03.2014р. позивачу вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності у звязку з трудовим каліцтвом, протипоказано важку фізичну працю, стресові ситуації, роботи в підземних умовах, на висоті, з механізмами, що рухаються. При повторному огляді у МСЕК 2.04.2015р. позивачу підтверджено 50 % втрати професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом та третю групу інвалідності, а також протипоказання до праці, аналогічні раніше встановленим 27.03.2014р.

Позивач просив стягнути у відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя на виробництві 60 000 грн., посилаючись на те, що він зазнав фізичного болю та страждань, як під час травмування, так і в подальшому, його здоровю завдана непоправна шкода у 25 років він став інвалідом, який вже не зможе ніколи повноцінно не те, що працювати, а навіть жити. Він вимушений постійно приймати ліки, на лікування витрачає значні кошти, через стан здоровя і досі не працює, він став замкненим, уникає спілкування із сторонніми людьми і навіть друзями, оскільки остерігається, що хтось може стати свідком його раптових приступів. Він відчувається безпорадним навіть у власному домі, не може піднімати важке, навіть власну дитину, якій всього 3,5 роки, не може виконувати тривалий час навіть нескладну роботу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ст. 237 -1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на його користь з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 16 000 грн. суд обґрунтовано прийняв до уваги характер завданої позивачеві моральної шкоди, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибини та тривалості моральних та фізичних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, неможливість відновлення такого стану здоровя, який потерпілий мав до нещасного випадку. Суд також прийняв до уваги наявність вини потерпілого у настанні нещасному випадку, про що зазначено у акті по формі Н-1, та врахував принципи розумності, виваженості і справедливості.

Висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у визначеному судом розмірі є правильним, він відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв у повній мірі до уваги суттєве та непоправне погіршення його здоровя, перенесення ним фізичного болю та страждань, неможливість продовження роботи гірничим робітником підземним чи праці на якійсь пристойній високооплачуваній роботі не можуть бути підставою для зміни рішення, як про це просить апелянт. Суд врахував, у числі інших, і ці обставини, що відображено у мотивувальній частині рішення, та з врахуванням вини позивача у настанні нещасного випадку та принципів розумності, виваженості і справедливості обґрунтовано прийшов до висновку, про те, що розмір відшкодування моральної шкоди, заявлений позивачем 60 000 грн. є завеликим, тому правильно визначив до стягнення 16 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, частково задовольнивши позов.

Доводи апеляційної скарги стосовно неправильної відмови у стягненні судових витрат також не підлягають задоволенню. Позивач надав на підтвердження понесених витрат договір про надання правової допомоги та довідку адвоката про сплату позивачем 1 000 грн. за надання правової допомоги із складання позовної заяви та представництва інтересів позивача в суді. Однак, розрахунку фактичних витрат робочого часу адвоката на вчинення конкретних дій не надано, що унеможливлює стягнення компенсації судових витрат відповідно до ст. 1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р. №4191 VI, якою передбачено що компенсація таких витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Із справи вбачається, що адвокат позивача не приймав участі в судовому засіданні, а розрахунку витрати часу на вчинення конкретних дій, у тому числі на складання позовної заяви, не надано.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 12 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: