АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1023/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,22 Стародуб О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівХрапка В. Д. , Бондаренка С. І.
при секретаріЖуравель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 липня 2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розірвання договору довічного утримання, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2007 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що в силу свого пристарілого віку, та в зв'язку з тим, що йому необхідна постійна допомога, так як він являється інвалідом 2-ої групи ВВВ, потребує сторонньої допомоги, домовився зі своєю дочкою, відповідачкою по справі, що вона постійно буде доглядати за ним, на що вона погодилась.

22 листопада 2005 року був укладений договір довічного утримання між позивачем та відповідачкою, за умовами якого ОСОБА_8 зобов'язувалася довічно утримувати ОСОБА_7, забезпечувати харчуванням і одягом, доглядати за ним, надавати необхідну грошову та іншу допомогу та підтримувати його житлове приміщення у належному стані. Замість того він передав ОСОБА_8 у власність квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що спочатку ОСОБА_8 сумлінно виконувала свої зобов'язання, а з січня 2007 року перестала приходити до нього і забезпечувати триразовим калорійним харчуванням, надавати побутові послуги, забезпечувати належними лікувальними засобами і доглядом. Відповідачка пояснила позивачу, що в силу сімейних обставин вона не може виконувати свої обов'язки та в добровільному порядку розірвати договір довічного утримання відмовляється.

На підставі вищевикладеного позивач просив суд розірвати договір довічного утримання, укладений 22 листопада 2005 року між ним та ОСОБА_8

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 липня 2007 року позов задоволено.

В березні 2015 року ОСОБА_6, керуючись ч. 1 ст. 292 ЦПК України, подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного рішення суду, де зазначив, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі, внаслідок укладення нею договору довічного утримання з її батьком ОСОБА_7 він став співвласником нерухомого майна, яке було предметом договору довічного утримання, а саме квартири АДРЕСА_1.

Як вказав апелянт, у період з 2006 року і по даний час між ним з відповідачкою шлюбні відносини не підтримуються, у 2008 році між ними було розірвано шлюб, який у 2013 році формально було поновлено. 01 березня 2015 року при випадковій зустрічі з ОСОБА_8 ОСОБА_6 запропонував відкупити у неї його частку у квартирі, яка була предметом договору довічного утримання, оскільки знав, що батько відповідачки помер ще в 2009 році та розумів, що дана квартира є спільною сумісною власністю, набутою ними ще в шлюбі.

Але ОСОБА_8 повідомила апелянта, що вищевказана квартира більше не їхня, оскільки ще в 2007 році судом було розірвано договір довічного утримання за попередньою домовленістю із своїм батьком, останній звернувся до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, а відповідачка цей позов визнала, оскільки передбачала, що шлюб між ними буде розірвано і не бажала залишати за апелянтом ? вказаної квартири, як майно, набуте подружжям у період шлюбу.

Таким чином, як вказує апелянт, зазначена квартира повернулася знову у власність батька відповідачки ОСОБА_7 Апелянт про ці обставини не знав тому бажав з'ясувати факт неповідомлення його про даний судовий процес, проте ОСОБА_8 нічого йому не пояснивши сказала, що єдиним чим може допомогти - це надіслати йому копію рішення суду по даній справі.

06 березня 2015 року листом від ОСОБА_8 апелянт отримав копію рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 липня 2007 року та дізнався про розірвання договору довічного утримання за позовом ОСОБА_7

Оскільки суд першої інстанції вирішив питання про права на зазначену квартиру без залучення ОСОБА_6 до участі у справі, він подав апеляційну скаргу на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 липня 2007 року, вказавши на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального права та просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_7 та розірвання договору довічного утримання, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не заперечували той факт, що набувачем були порушені обов'язки щодо догляду та утримання.

Як вказує ОСОБА_6 а апеляційній скарзі, при винесенні вищезазначеного рішення, квартира АДРЕСА_1 мала статус спільної сумісної власності в силу закону, тобто належала йому та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності подружжя. Про розгляд вказаної справи апелянт не знав, так як судом першої інстанції його не було повідомлено про розгляд справи та не залучено у якості співвідповідача по справі, чим порушеного його права на частину спільного майна подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За матеріалами справи встановлено, що апелянт перебував у шлюбі з ОСОБА_8 до 17 вересня 2008, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 33).

Разом з тим, апелянтом не надано доказів на підтвердження дати реєстрації шлюбу та періоду перебування у зареєстрованому шлюбі, що має значення для вирішення його участі у набутті права на спірну квартиру, тобто укладення вищевказаного договору саме в період перебування у шлюбі із ОСОБА_8

22 листопада 2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Т.І., зареєстрований у реєстрі за № 2-3270/129. (а.с. 7)

Згідно з умовами вказаного договору довічного утримання, ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_8 зобов'язалася матеріально забезпечувати та утримувати відчужувача.

У силу ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до положень ст. ст. 748, 334 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду) з дня реєстрації права власності на нерухоме майно.

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно СВХ № 377893 вбачається, що 19 грудня 2005 року за ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на вказану квартиру. (а.с. 9)

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Такий же режим майна подружжя визначений ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Аналіз ст.ст. 57, 61 СК України є підставою визнати, що нерухоме майно, набуте одним із подружжя під час шлюбу на підставі договору довічного утримання, вважається набутим подружжям під час шлюбу та є спільною сумісною власністю цього подружжя.

Проте, у силу ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Колегія враховує, що ОСОБА_6, вважаючи себе співвласником спірної квартири, не надав належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що договір довічного утримання виконувався за рахунок спільного майна подружжя.

Натомість, у апеляційній скарзі апелянт вказує, що з весни 2006 року він з ОСОБА_8 перестали підтримувати подружні стосунки, проживали окремо, 24 червня 2006 року апелянт зареєстрував своє місце проживання за іншою адресою (а.с. 28 зв.)

Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, незастосування судом закону, який регулює виникнення, набуття та реалізацію права спільної сумісної власності, апелянтом недоведено яким чином його права як співвласника майна за договором довічного утримання, розірваного на вимогу відчужувача через невиконання набувачем своїх обов'язків були порушені.

Так, у липні 2007 року ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання від 22 листопада 2005 року, вказуючи, що з січня 2007 року ОСОБА_8 перестала виконувати свої зобов'язання за означеним договором у зв'язку із сімейними обставинами.

Факт невиконання своїх зобов'язань за договором був визнаний відповідачкою, що у силу ч. 1 ст. 756 ЦК України є підставою для розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 Кодексу у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

До того ж, згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини або ж на вимогу набувача.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України).

У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Висновки суду першої інстанції щодо невиконання набувачкою ОСОБА_8 своїх обов'язків за договором довічного утримання апелянтом не спростовані.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ст.308, ст.ст. 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий :

Судді :