Справа № 369/3924/14ц Головуючий у І інстанції Пінкевич
Провадження № 22-ц/780/1689/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько
Категорія 18 25.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 березня 2015 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

встановила:

у квітні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ОСОБА_1 був укладений договір позики, за яким останній отримав 20 000 доларів США із поверненням коштів до 30 травня 2012 року.

У визначений договором строк відповідач кошти не повернув. Оскільки відповідач кошти в строк не повернув, тому були нараховані три відсотки річних в розмірі 12 794,19 грн.

Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 224 949,06 грн., три відсотки річних в розмірі 12794,19 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог обґрунтувавши тим, що відповідач тривалий час не повертає кошти, тому йому також була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 100 000 грн., та збільшується розмір вимог за ст.625 ЦК України: три відсотки річних - 22 890,76 грн.

Крім того, вказав, що кошти передавались в доларах США, на даний час курс долара змінився, тому основний борг становить 20 000 дол. США, і за офіційним курсом Національного банку України на день розрахунку, становить 303 712,46 грн.

Остаточно просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 303 712,46 грн.; три відсотки річних в розмірі 22 890,76 грн.; моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 326 603,22 грн. (триста двадцять шість тисяч шістсот три грн. 22 коп.) та судові витрати в розмірі 3 266,03 грн. (три тисячі двісті шістдесят шість грн. 03 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначив, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначав про те, що грошових коштів він у позивача не позичав, ніяких договорів з позивачем не підписував. На думку апелянта, якщо навіть і припуститися, що він уклав із позивачем договір позики, то стягненню підлягає сума в розмірі 160 000 гривень, а не еквівалент 20 000 доларам США.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Також ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики.

З тексту розписки встановлено, що відповідач зобов»язувався повернути кошти в строк до 30 травня 2012 року.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження передачі коштів позивачем подано договір позики від 03 жовтня 2012 року та розписку про отримання відповідачем коштів в розмірі 20 000 доларів США.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також за ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. За ст.611 ЦК України у раз порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов»язання, зміна умов зобов»язання, сплата неустойки, відшкодування та моральної шкоди.

У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин суд першої інстанції вірно зазначив, що факт передачі коштів підтверджений належними та допустимими доказами, права позивача порушені неповерненням коштів, тому вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 20 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку, становить 303 712,46 грн. підлягають задоволенню.

За клопотанням відповідача судом першої інстанції була призначена експертиза, яка повернута без виконання через несплату її вартості відповідачем та ненадання останнім експерту порівняльних зразків документів.

Враховуючи вище зазначене колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що грошових коштів він у позивача не позичав, ніяких договорів з позивачем не підписував не підтверджено зібраними матеріалами справи. Належних та допустимих доказів, що спростовують дані обставини, апелянтом не подано.

Обґрунтування апеляційної скарги про те, що до стягнення підлягає сума в розмірі 160 000 гривень, а не еквівалент 20 000 доларам США не можуть бути прийняті до уваги оскільки із тексту договору позики від 03.04.2012 року вбачається, що грошові кошти позивалися в сумі 160 000 гривень, що на час укладання договору становило еквівалент 20 000 доларам США.

Крім того відповідно до п.3.3 договору позики від 03.04.2012 р., підтвердженням отримання позики відповідачем є розписка видана позивачеві (а.с.5).

Відповідно до розписки від 03.04.2012 р., відповідач отримав від позивача борг в сумі 20 000 доларів США (а.с.6).

В решті рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, і підстави для його скасування відсутні.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку задовольнивши позов частково.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді