У Х В А Л А

23 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І.,Писаної Т.О.,
Гончара В.П.,Ситнік О.М.,
розглянувши заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2014 року у справі за позовом заступника прокурора м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання незаконним рішення, визнання недійсним актів про право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення,

в с т а н о в и л а:

Заступник прокурора м. Києва звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що рішенням Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року № 660/2729 передано у власність ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення ОСОБА_8 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. У подальшому 30 грудня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 01 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2012 року, визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради 17 вересня 2009 року № 214/2283 від про передачу земельних ділянок ТОВ «Мегатранс» на АДРЕСА_2.

Зазначеним рішенням підтверджено незаконність подальшої передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_8 На час прийняття оспорюваного рішення зміни до «Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2012 року та концепції формування земельних насаджень в центральній частині міста» не внесені, внаслідок чого земельну ділянку рекреаційного призначення надано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що є грубим порушенням вимог чинного земельного законодавства. Питання про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки висновками контролюючих органів не погоджувалось. У зв'язку з вище викладеним, позивач вважав рішення Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року № 660/2729 незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня

2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 27 лютого 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2014 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року від № 660/2729 «Про передачу громадянину ОСОБА_8 у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_3». Визнано недійсним виданий ОСОБА_8 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922794, зареєстрований 22 листопада 2009 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-7-05136.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер :90:371:0073), вартістю 329 007 грн 70 коп, посвідчений 30 грудня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 18949. Визнано недійсним виданий ОСОБА_6 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 794073, зареєстрований 22 червня 2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

за № 07-7-05592.

Відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_3, кадастровий номер :90:371:0073, вартістю 329 007 грн 70 коп. за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У березні 2015 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить:

- рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, ухвалене за результатами розгляду справи за позовом про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу та відновлення становище, що існувало до порушення;

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 22 травня 2014 року, яку просить переглянути заявниця, керувався тим, що на порушення ст. 52 ЗК України рішенням Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року № 660/2729 ОСОБА_8 виділено у власність земельну ділянку, яка за цільовим призначенням належить до земель рекреаційного призначення, тому таке є незаконним та підлягає скасуванню, у зв'язку з чим підлягають визнанню недійсними державні акти, що видані на підставі цього рішення. Крім того, договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, має бути визнаний недійсним, оскільки продаж спірної земельної ділянки здійснено особою, яка не мала на це права, тобто не її власником, та не наділена повноваженнями щодо володіння користування та розпорядження нею. Для захисту порушеного права необхідно відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради на підставі ст. 392 ЦК України і ст.152 ЗК України.

Скасовуючи судові рішення суду в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд касаційної інстанції в рішенні від 24 грудня 2014 року керувався тим, що суди не врахували, що реституція як спосіб захисту цивільного права відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Із огляду на те, що наведені заявником доводи містять ознаки, які згідно з вимогами ст. 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень, а саме неоднакове застосовування положень ч. 1 ст. 216 ЦК України, тому вказану справу необхідно допустити до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Справу за позовом заступника прокурора м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання незаконним рішення, визнання недійсним актів про право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення, за заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2014 року допустити до провадження Верховного Суду України.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї матеріалами надіслати до Верховного Суду України протягом п'яти днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін
В.П. Гончар
Т.О. Писана
О.М. Ситнік