Справа №489/8232/14-ц 23.04.2015 23.04.2015 23.04.2015
Провадження №22-ц/784/1032/15
Категорія 31 Головуючий у першій інстанції - Губницький Д.Г.
Доповідач апеляційного суду - Шаманська Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Данилової О.О.,Лівінського І.В.,

при секретарі судового засідання - Орельській Н.М.,

за участю: представника позивача - Лінійчук Н.А., представника відповідача -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2015 року, ухваленого за позовом

державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування» «Зоря»-«Машпроект»

(далі - ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект»)

до

ОСОБА_5

про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 р. ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект» звернулося з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ОСОБА_5, займаючи посаду водія автотранспортних засобів цеху № 60 ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект», використавши завідомо підроблені документи - рахунок та чек Готелю «Адрія» ТОВ «Єврохотелсістем», заволодів частиною грошових коштів, які були видані йому під звіт та частиною грошових коштів, отриманих після приїзду з відрядження у якості компенсації витрат на проживання у готелі, чим завдав позивачу матеріальної шкоди у розмірі 2 016 грн.

За даним фактом слідчим управління УМВС України в Миколаївській області було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2014 р. кримінальне провадження відносно ОСОБА_5, закрито та звільнено від кримінальної відповідальності в зв'язку із закінченням строків давності.

Посилаючись на нереабілітуючі підстави звільнення відповідача від кримінальної відповідальності та доведений досудовим розслідування факт вчинення злочину, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 2 016 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2015 р. позов ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача 2016 грн. матеріальної шкоди. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 працював водієм автотранспортних засобів цеху № 60 ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект».

25 серпня 2011 р. відповідача було направлено у службове відрядження до м. Києва строком на чотири дні з 29 серпня по 1 вересня 2011 р. Згідно платіжної відомості № 1895 від 26 серпня 2011 р. відповідачу було видано в якості авансу на проживання та добові 1500 грн. готівкою ( а.с. 14-15).

Після приїзду з відрядження ОСОБА_5 до бухгалтерії ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» було надано звіт про використання коштів, виданих у службове відрядження. Відповідно до наданого ОСОБА_5 звіту, його витрати на проживання під час службового відрядження склали 2016 грн. На підтвердження чого, відповідачем було надано до бухгалтерії підприємства оригінали первинних документів, а саме рахунок Готелю «Адрія» ТОВ «Єврохотелсістем», № 4701/2011 від 29 серпня 2011 р. на суму 2016 грн. та фіскальний чек № 4701 від 29 серпня 2011 р. про нібито сплачені послуги на проживання в готелі на дану суму (а.с.13).

На підставі наданих ОСОБА_5 документів, ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» компенсувало останньому витрати під час відрядження у розмірі 821 грн.( а.с. 16).

Проте, відповідно до висновків експерта НДКЦ УМВС України в Миколаївській області № 28 від 18 червня 2014 р., проведеного в рамках кримінального провадження, відбиток прямокутного штампу ТОВ «Єврохотелсістем» у номері рахунку на ім'я ОСОБА_5, № 4701/2011 від 29 серпня 2011 р. нанесені не штампом ТОВ «Єврохотелсістем», а іншим штампом. Зображення друкованого тексту у фіскальному чеку № 4701 від 29 серпня 2011 р. оплата за номер 621 готелю «Адрія» ТОВ «Єврохотелсістем» отримані за допомогою друкувального пристрою матрично-голчастого принтера, в той час як зображення друкованого тексту у фіскальних чеках за 29 серпня 2011 р., що містились у наданому рулоні касової стрічки реєстратора розрахункових операцій готелю «Адрія» ТОВ «Єврохотелсістем» за період часу з 24 серпня по 8 вересня 2011 р. отримані за допомогою друкувального пристрою - термоприладу ( а.с. 31-34).

Тобто, надані відповідачем номер рахунку та фіскальний чек є підробленими.

Доказів, які б спростовували зазначені обставини відповідачем не надано.

За даним фактом слідчим управління УМВС України в Миколаївській області було порушено кримінальне провадження. Дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2014 р. кримінальне провадження відносно ОСОБА_5, закрито та останнього звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідальність за завдану позивачу шкоду, слід покласти на відповідача.

Разом з цим, суд вважав, що підставою для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за завдану позивачу шкоду є положення ст. 1166 ЦК України.

Проте з цим погодитись не можна.

Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників, а також випадки їх повної матеріальної відповідальності встановлені главою ІХ Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Так, згідно зі статтею 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку й тоді, коко працівник був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом ( п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29 грудня 1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам , організаціям їх працівниками»).

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підставою покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за завдану позивачу шкоду є положення п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, а тому рішення суду в частині підстав за якими задоволено позов підлягає зміні.

Посилання апелянта на те, що вина відповідача не є доведеною, оскільки провадження у справі про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України було закрито, а відповідача звільнено від кримінальної відповідальності в зв'язку із закінченням строків давності, не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за завдання шкоди.

Так, ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2014 р. про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 є одним з доказів вини відповідача у заподіянні підприємству шкоди. Крім того, вина відповідача доведена й іншими доказами, а саме, звітом ОСОБА_5 про використання коштів, виданих у службове відрядження ( а.с. 12 зв.) та доданими до звіту документами: рахунку Готелю «Адрія» ТОВ «Єврохотелсістем», № 4701/2011 від 29 серпня 2011 р. на суму 2016 грн. та фіскального чеку № 4701 від 29 серпня 2011 р. на зазначену суму ( а.с. 13), а також висновком експерта НДКЦ УМВС України в Миколаївській області № 28 від 18 червня 2014 р., проведеного в рамках кримінального провадження, про те, що зазначені документи є підробленими ( а.с. 31-34).

Доказів, які б спростовували зазначені обставини відповідачем надано не було.

Таким чином, висновок суду про покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності є вірним та відповідає фактичним обставинам справи, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2014 р. в частині підстав задоволення позову змінити.

Вважати підставою за якою задоволено позов положення п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: