ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

19 березня 2015 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі Шафатинській О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору позики та стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору позики та стягнення боргу.

В позовній заяві, уточненій на момент розгляду справи в суді, покликається на ту обставину, що 25 лютого 2014 року року він надав відповідачу ОСОБА_3 позику в розмірі 150 000 доларів США, домовившись із відповідачем, що він щомісячно буде сплачувати суму боргу, а до 25 травня 2020 року повністю поверне борг, на підтвердження чого відповідач надав йому боргову договір - розписку. Основною умовою даного договору було те, що відповідач взяв на себе зобов"язання повертати позику з урахуванням відсотків за користування позикою у розмірі - 5 000 (п'яти тисяч) доларів США щомісячно згідно із погодженим графіком погашення позики. Також відповідно до договору, ОСОБА_3 мав повернути йому 375 000 до 25 травня 2020 року.

Частове повернення позики, а саме, щомісячні повернення у розмірі 5 000 дол. США мали проводитись до 25 числа кожного місяця, про що було складено графік.

Відповідач виконував свої боргові зобов'язання до 25 червня 2014 року. Від 25 червня 2014 року і по сьогоднішній день, відповідач не виконує свої зобов'язання щодо повернення боргу відповідно до укладеного договору - розписки. Відповідач частково сплатив 10 000 доларів США двома сумами по 3000 і 7000 доларів США, а згодом повідомив про неспроможність виконувати свої зобов"язання через відсутність коштів.

Так як відповідач не повернув у вказаний строк суму боргу, з моменту позики не проплатив значної частини боргу, тим самим порушив умови договору - то позивач має намір розірвати договір позики.

Просить розірвати договір позики, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 350 000 доларів США, відсотки за невиконання умов договору, три відсотки річних та витрати на правову допомогу, а також 500 000 грн. моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним. В позовній заяві покликається на ту обставину, що договір позики укладений всупереч вимог закону, ОСОБА_1 не мав права надавати позику, тим більше в іноземній валюті, оскільки не має на це відповідної ліцензії. Просить визнати договір позики недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та просять його задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Заперечують проти задоволення зустрічного позову та вважають його безпідставним.

Відповідач ОСОБА_3 заперечив проти позову ОСОБА_1, вважає що договір позики є недійсним, з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Суду пояснив, що на вимогу позивача він повернув йому всю суму заборгованості за даним договором, про що надав суду копію розписки позивача про відсутність претензій. Просить відмовити у позові.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, перевіривши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як пояснили сторони, вони тривалий час підтримували нормальні стосунки. На прохання відповідача про необхідність позики значної суми коштів, позивач надав йому кошти в сумі 150 000 доларів США. На підтвердження факту позики сторони уклали договір-розписку. Від 25.02.2014 року та відомість-графік щодо погашення боргу.

Як вбачається з договору-розписки, наявної у матеріалах справи, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути позивачу борг, з урахуванням відсотків в сумі 375 000 доларів США до 25.05.2020 р. з помісячним погашенням по 5 000 доларів США згідно з погодженим відомістю - графіком, що додається до цієї розписки. В разі прострочки платежу сплачувати ОСОБА_1 3% в місяць по кожній простроченій сумі щомісячного платежу. Забезпеченням боргових зобовязань є земельна ділянка та приміщення ТЦ "Євродім", що знаходяться в м Володимир-Волинський по вул.20-го липня,8-а, які переходять у власність ОСОБА_1 в разі не виконання умов договору (не сплата платежів у відповідності до графіка погашення на протязі трьох місяців) ОСОБА_3 зазначених вище в цій розписці. Ні одна із сторін не може односторонньо достроково (до 25.05.2020 р.) розірвати цей договір, за винятком спільного погодження з кожної із сторін.

Як пояснили сторони, договір іпотеки в забезпечення даних зобов"язань укладено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що лишилася.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

На підтвердження виконання своїх зобов"язань за даним договором позики відповідачем надано суду копію розписки ОСОБА_1 про повне повернення йому коштів ОСОБА_3 Дана копія завірена підписом самого ОСОБА_3 Надати суду оригінал розписки ОСОБА_3 не побажав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог, так і заперечень.

Суд вважає, що не надавши суду оригінал розписки ОСОБА_1 про повне виконання зобов"язань ОСОБА_3 за договором позики, останній не спростував доводів позивача про існуючий борг.

За таких обставин справи суд приходить до висновку що внаслідок істотного невиконання зобов"язань відповідачем за спірним договором позики, виникла необхідність його розірвання в судовому порядку та стягнення заборгованості, що утворилась на день винесення рішення судом.

При визначенні сум, які підлягають до стягнення з відповідача, суд виходить із змісту договору позики та відомості-графіка про погашення боргу, а не з наведених позивачем розрахунків.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що щомісячна сума 5000 доларів США складається з 2000 доларів США погашення основного боргу та 3000 доларів США відсотків за користування позикою.

На дату постановлення рішення судом, позивач фактично повернув 18 000 доларів США основного боргу, а тому сума неповернутої позики становить 132 000 доларів США.

Крім цього, позивачем сплачено відсотки за користування позикою за 6 місяців, що становить 18 000 доларів США. Несплачені відсотки станом на дату постановлення рішення суду становлять 19 839 доларів США.

За несвоєчасне виконання зобов"язань згідно умов договору передбачено штрафні санкції у розмірі 3% за прострочку щомісячного платежу, що станом на 19 березня 2015 року становить 4 592 долара США. Крім цього, до стягнення підлягає і 3% річних на кожну прострочену суму платежу, що становить: за період з 25.08.2014 року - 84,66 долара США, за період з 25.09.2014 р. - 71,92, за період з 25.10.2014 р. - 59,59, за період з 25.11.2014 р. - 46,85, за період з 25.12.2014 р. - 34,52, за період з25.01. - 21,78, за період з 25.02.2015 - 9,04, що разом становить 319,32 долара США.

Відповідно до офіційного курсу НБУ, діючого на день вирішення спору, курс долара США становить за 100 доларів США 2329,6787 грн.

За таких обставин до стягнення підлягає вся належна сума 158 158, 32 долара США, згідно вказаного курсу у національній валюті, що становить 3 684 580 грн. 69 коп.

Інші суми, наведені позивачем у розрахунках, не знайшли свого підтвердження в суді і не підлягають до стягнення.

Покликання позивача на заподіяння йому моральної шкоди внаслідок невиконання взятих на себе зобов"язань відповідачем, не можуть бути підставою для задоволення його позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки в силу положень ст.23 ЦК України, невиконання особою зобов"язань не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю.

В суді також не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про недійсність договору позики, викладені у тексті позовної заяви, оскільки чинне законодавство не містить заборони щодо передачі в позику коштів між фізичними особами та не вимагає на такі дії спеціальної ліцензії, а тому підстав для визнання договору позики та задоволення зустрічного позову суд не вбачає.

Понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, у тому числі й на надання правової допомоги, підлягають до стягнення з відповідача, відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 23, 625, 651, 1046, 1047, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст.10,60,88,212-215 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору позики та стягнення боргу задовольнити частково.

Договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 25 лютого 2014 року на суму 150 000 доларів США - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 138 000 доларів США боргу, 19 839 доларів США відсотків за користування позикою, 4 592 долара США відсотків за прострочку щомісячного платежу та три відсотки річних за прострочку виконання зобов"язань в сумі 319,32 долара США, що загалом становить 158 158, 32 долара США, що згідно курсу НБУ станом на 19 березня 2015 року становить 3 684 580 грн. 69 коп., а також стягнути з нього в користь ОСОБА_1 3 654 грн. витрат по сплаті судового збору та 15 000 грн. витрат по сплаті за правову допомогу, а всього стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 3 703 234 грн. 69 коп.

В решті позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається на протязі десяти днів з дня його проголошення через Володимир-Волинський міський суд Волинської області та набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко