Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2014 року, додаткове рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, посилаючись на те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2011 року за ним та відповідачем визнано за кожним право власності на 1/2 частину садового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батьків. Садовий будинок використовується для сезонного проживання і складається з двох невеликих житлових кімнат, кухні і цокольного приміщення і розташований на земельній ділянці пл. 0,576 га в садовому товаристві «Троянда» (далі - СТ «Троянда»). Після смерті батьків він із сім'єю постійно користується садовим будинком, проводить ремонти та покращує його стан, на що в цілому було витрачено 19827,53 грн. Проте відповідач впродовж десяти років участі у підтриманні садового будинку не приймала і не з'являлася на садовій ділянці. У зв'язку з невеликою корисною площею садового будинку та розміром земельної ділянки, на якій він розташований, розділити його та користуватися ним двом співвласникам неможливо. Враховуючи зазначене, просив припинити право власності ОСОБА_4 на 1/2 частку у садовому будинку та визнати за ним право власності на вказану частку з виплатою грошової компенсації вартості частки відповідачу.

В червні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом про припинення права на частку у спільному майні, посилаючись на те, що рішенням Глевахівської селищної ради від 28 квітня 1997 року їй передано у приватну власність садову ділянку для ведення садівництва на АДРЕСА_1, площею 0,05 га; вона є членом садового товариства, їй повторно видано членську книжку садівника 17 березня 2013 року. Крім того, рішенням апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2012 року визнано недійсним державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, виданий 02 серпня 2004 року на ім'я ОСОБА_3, договір дарування даної земельної ділянки та державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_6 Так як вона постійно володіла і користувалась земельною ділянкою та садовим будинком як член садового товариства, як за життя батьків, так і після їх смерті, то будинок повинен належати їй на праві власності. Просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 та припинити його право на 1/2 частку у садовому будинку, визнати за нею право власності на 1/2 частку в спільній частковій власності на садовий будинок з виплатою грошової компенсації вартості 1/2 частки ОСОБА_3

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2014 року зустрічний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2014 року, в редакції ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2014 року про виправлення описки, позов ОСОБА_3 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_4 на Ѕ частку у садовому будинку АДРЕСА_1, визнано право власності на дану частину садового будинку за ОСОБА_3; сплачено на користь ОСОБА_4 з депозитного рахунку Васильківського міськрайонного суду Київської області в рахунок компенсації вартості 1/2 частини садового будинку 108371,50 грн., стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 229,40 грн. судового збору.

Додатковим рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2014 року вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати за проведення судової експертизи в сумі 3427,20 грн.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 листопада 2014 року вказані судові рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції, додаткове рішення місцевого суду та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами встановлено, що садовий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у рівних частках - кожному співвласнику по 1/2 частині, що підтверджується рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2011 року (а.с. 5 - 8).

Згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 27 травня 2014 року дійсна (ринкова) вартість спірного садового будинку та господарських будівель і споруд в цінах на момент проведення експертного дослідження, складає 216743 грн., у тому числі вартість земельної ділянки загальною площею 500 кв. м, призначеної для ведення садівництва, що входить до складу об'єкта дослідження, складає 117000 грн., вартість земельних поліпшень (узаконених будівель і споруд), що входять до складу досліджуваного домоволодіння і припадають на садовий будинок «А» загальною площею 51,6 кв. м, складає 99743 грн.; технічна можливість поділити спірний будинок між співвласниками в натурі відсутня (а.с. 93 - 108).

23 квітня 2012 року ОСОБА_3 вніс на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України у Київській області 21786 грн., а 30 липня 2014 року - 86585,50 грн. (а.с. 9, 126).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що технічної можливості поділити будинок між співвласниками немає, спільне користування будинком неможливе, позивач разом зі своєю сім'єю вже протягом десяти років користуються дачею, обробляють земельну ділянку, доглядають за деревами, будинком, несуть витрати на його обслуговування, здійснили значні витрати на його ремонт. В свою чергу відповідач з 2002 року не користувалася спірним майном, не приїздила на садову ділянку, не обробляла земельну ділянку, не утримувала в належному стані будинок, а лише декілька разів приїздила. Враховуючи вказане суд дійшов висновку, що припинення права власності на 1/2 частину спірного будинку не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_4

Проте із вказаними висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс14).

Разом з тим, місцевий суд у порушення вимог статей 212 - 214 ЦПК України не врахував вимог вказаної правової норми та належним чином не з'ясував, чи не завдасть інтересам ОСОБА_4 припинення її права на частку у спільному майні саме істотної шкоди; не перевірив доводи ОСОБА_4, та приєднані до матеріалів справи на їх підтвердження докази, про те, що вона є членом садового товариства, сплачувала постійно разом зі своїм чоловіком членські та цільові внески, обробляла земельну ділянку та бажає надалі користуватися садовим будинком. Також вирішуючи спір по суті, місцевий суд не встановив правовий статус земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння.

Таким чином, суд першої інстанції не з'ясував усі обставини справи та не дослідив усі докази, не надав їм належної оцінки. З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і допущені ним помилки не виправив. При цьому, апеляційний суд не перевірив доводи, наведені в апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_4 здійснює оформлення права власності на земельну ділянку, на якій розташоване спірне домоволодіння, не оцінивши при цьому істотності шкоди, яка може бути завдана її інтересам припиненням права на частку у спільному майні.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2014 року, додаткове рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська