Справа № 357/5137/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

05 травня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення депозитного вкладу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 21.12.2014 року закінчився строк дії депозитного договору між ним та відповідачем, який було укладено 16.12.2013 року на суму 7000 дол. США, заборгованість за цим договором становить 5200 дол. США, на його звернення банк не реагує, усні обіцянки працівників банку про повернення депозитного вкладу результатів не дали, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 1200 дол. США депозитного вкладу, що за офіційним курсом НБУ становить 28 140 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, але просив суд стягнути заборгованість за депозитним договором саме в доларах США, крім того, просив стягнути 1500 грн. за надання правової допомоги та 60 грн., сплачених ним за отримання у відділенні банку довідки про залишок коштів на його рахунках.

Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про час розгляду справи банк повідомлено належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі представника відповідача до суду не надходила, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою позивача.

Вислухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 16.12.2013 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір строкового банківського вкладу /депозиту/ «Пенсійний» шляхом підписання договору-заяви № 300937/38738/370-13 про банківський строковий вклад /депозит/ «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті, за умовами якого банк приймає грошові кошти від ОСОБА_1 в іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 7000 доларів США на строк з 16.12.2013 року по 21.12.2014 року у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», що стверджується копією договору-заяви та копією квитанції № 1 від 16.12.2013 року про внесення позивачем грошових коштів на відповідний рахунок в сумі 7000 доларів США.

Згідно з п.2 цього договору, за час користування коштами вкладу протягом встановленого строку банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 11,10 % річних.

Умовами вказаного договору передбачено право вкладника поповнювати вклад за згодою банку, а також вимагати дострокового повернення суми вкладу у порядку та на умовах, викладених в п.5.3 Основних умов.

Відповідно до п.6 даного договору, після закінчення строку, на який договір укладено, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.

В п.5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», які розміщені на сайті банку, передбачено, що вкладник не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу повинен надати банку письмову вимогу про повернення вкладу, де зазначити спосіб повернення: видача готівкою або перерахуванням на його власний поточний /картковий або інший вкладний рахунок.

У разі ж, коли вкладник не надав банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення вкладу після закінчення строку, визначеного договором-заявою, строк розміщення строкового вкладу вважається продовженим на той же строк. При цьому кількість пролонгацій строку розміщення вкладу за договором не обмежена.

Як пояснив в суді позивач, він звернувся до банку у встановленому порядку про видачу йому вкладу, але йому було повернуто 1800 доларів США вкладу, а на суму 5000 доларів США йому запропонували укласти інший договір на 1 місяць, по закінченню дії якого кошти банк не повернув, а за згодою позивача було укладено знову договір строком на 1 місяць на суму 4000 доларів США.

Ці пояснення позивача підтверджуються копією його письмової заяви до банку від 25.02.2015 року, наданим до суду договором-заявою № 300937/81837/1-14 про банківський строковий вклад /депозит/ «Класік» на 1 міс. в іноземній валюті, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 5000 доларів США на строк з 24.12.2014 року по 24.01.2015 року, за користування коштами вкладу банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 10,00 % річних; а також договором-заявою № 300937/7787/1-15 про банківський строковий вклад /депозит/ «Класік» на 1 міс. в іноземній валюті, за умовами якого банк прийняв у ОСОБА_1 грошові кошти на строк з 26.01.2015 року по 26.02.2015 року в сумі 4000 доларів США, за користування коштами вкладу банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 10,00 % річних.

Будь-яких доказів стосовно того, що строк дії договору банківського вкладу від 16.12.2013 року було пролонговано на той же строк, суду відповідачем не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-140 цс 13 від 25 грудня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, як було встановлено судом і вказано вище в рішенні, по закінченню строку договору банківського вкладу від 16.12.2013 року банк повернув позивачу частину вкладу, на іншу частину вкладу в сумі 5000 доларів США за згодою позивача було укладено договір строкового банківського вкладу на 1 місяць, потім було укладено за згодою позивача ще один договір строкового банківського вкладу на суму 4000 доларів США, але залишок коштів позивачу так і не було до цього часу повернуто.

Суд вважає, що відповідачем було порушено умови укладеного між сторонами договору, а тому вимоги позивача про повернення йому залишку вкладу /депозиту/ є обґрунтованими.

Позивач просить суд стягнути кошти з відповідача в іноземній валюті в сумі 1200 дол. США.

Відповідно до довідки, виданої начальником відділення № 5 філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 21.04.2015 року, на імя ОСОБА_1 відкрито депозитні рахунки до договору від 16.12.2013 року, залишок коштів на рахунку станом на 21.04.2015 року складає 200 доларів США; до договору від 24.12.2014 року, залишок коштів на рахунку на вказану дату складає 1000 доларів США 15 центів.

Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст.192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Також за ст.533 ЦК використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як вказано вище в рішенні, депозитний рахунок позивачу відкрито банком саме в доларах США, а тому стягнення з відповідача на користь позивача коштів в доларах США не суперечить приписам діючого законодавства.

Позивач просив суд стягнути також з відповідача на його користь витрати за надання йому правової допомоги адвокатом в сумі 1500 грн., на підтвердження цих витрат надано квитанцію від 16.10.2014 року, оформлену адвокатом, який надавав правову допомогу /консультація, складання документів/.

Підстави та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу , надану як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано в ст.ст.79,84 ЦПК України.

В п.п.47,48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Адвокат, який надавав позивачу правову допомогу, участі у розгляді справи не приймав, суду не надано розрахунку витрат на правову допомогу, а тому в задоволенні цих вимог позивача належить відмовити.

Необгрунтованими є вимоги про відшкодування 60 грн., сплачених позивачем за отримання у відділенні банку довідки про залишок коштів на його рахунках, оскільки нормами діючого законодавства стягнення таких витрат не передбачено.

На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про захист його прав, як споживача, а тому на підставі ст.88 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави.

Ціна позову - 1200 доларів США, за офіційним курсом НБУ станом на 05.05.2015 року /100 дол. США : 2113,2395 грн./ становить 25 358 грн.87 коп., тоді сума судового збору /1% від ціни позову/ буде становити 253 грн.59 коп.

Керуючись ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 509, 525, 526, 533, 629, 1058, 1060 ЦК України, ст.ст.10, 60, 79, 84, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 1200 доларів США депозитного вкладу та на користь держави судовий збір в сумі 253 грн.59 коп.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_2