Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 березня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.,

при секретарі - Шнейдеріс А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у простій письмовій формі у вигляді розписки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 15 300,00 грн., що еквівалентно 1 800,00 доларам США, які зобов'язався повернути ОСОБА_1 після того, як останнім буде погашена заборгованість за комунальні послуги за адресою квартири АДРЕСА_1. Позивачем були виконані зазначені зобов'язання, проте відповідач не повернув вказані грошові кошти, тому ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 28 440,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 500,00 грн., в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 537,60 грн. (а. с. 2-5).

Позивач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 25).

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток на адресу реєстрації відповідача (а. с. 19) з викликом у судові засіданні (а. с. 18, 24. 27), проте конверти, адресовані відповідачу, були повернуті на адресу суду з приміткою за "закінченням терміну зберігання" (а. с. 21, 28-29), у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 січня 2014 року у простій письмовій формі у вигляді розписки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 15 300,00 грн., що еквівалентно 1 800,00 доларам США, які зобов'язався повернути ОСОБА_1 після того, як останнім буде погашена заборгованість за комунальні послуги за адресою квартири АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Також судом встановлено, що станом на 31 січня 2014 року заборгованість ОСОБА_4 з комунальних послуг та квартплаті становить 19 796,34 грн. (а. с. 10).

Відповідно до листа КВП Дніпродзержинської міської ради "Міськводоканал" за вих.. № 0109/39 від 13 січня 2014 року, адресованого ОСОБА_4, станом на 01 січня 2014 року заборгованість останньої за надані послуги за адресою квартири АДРЕСА_1 становить 75,78 грн., нарахування за особовим рахунком попереднього власника квартири - припинено, КВП ДМР "Міськводоканал" також повідомлено, що ним будуть вжити правові заходи по стягненню заборгованості з колишнього власника квартири у судовому порядку (а. с. 11).

З копії судового наказу № 207/635/14-ц (2-н/207/253/14), виданого 10 лютого 2014 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська вбачається, що за заявою КП Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" з ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості за надані послуги було стягнуто 13038,39 грн. (а. с. 12).

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача стосовно стягнення суми боргу за договором, укладеним між сторонами 31 січня 2014 року, суд вважає за необхідне відмовити як у недоведених та безпідставних.

Роблячи такий висновок суд виходить з того, що з документів, доданих позивачем до позовної заяви, не можливо зробити однозначний висновок щодо виконання ОСОБА_1 умов укладеного між сторонами у простій письмовій формі договору, а саме: про погашення заборгованості з наданих комунальних послуг за адресою проданої ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1.

Так, лист КВП Дніпродзержинської міської ради "Міськводоканал" за вих.. № 0109/39 від 13 січня 2014 року та судовий наказ від 10 лютого 2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь КП ДМР "Дніпродзержинськтепломережа" заборгованості у сумі 13038,39 грн., на які позивач посилається як доказ виконання ОСОБА_1 зобов'язання за розпискою від 31 січня 2014 року - не можуть бути розцінені судом як належні та допустимі докази по даній справі, оскільки з вказаного листа не вбачається яким чином та на кого саме КВП ДМР "Міськводоканал" була переведена сума заборгованості, а також не вказаний розмір такої заборгованості. Крім того, зазначений судовий наказ був виданий за заявою не КВП ДМР "Міськводоканал", а за заявою КП ДМР "Дніпродзержинськтепломережа" про стягнення заборгованості з гр.. ОСОБА_5 При цьому жодного доказу того, що ОСОБА_5 є попереднім власником квартири АДРЕСА_1 надано не було; з даного наказу також не вбачається, що сума заборгованості виникла за зазначеною адресою, оскільки адресою боржника є: АДРЕСА_2; також відсутні відомості щодо виконання даного судового наказу, тобто фактичної сплати заборгованості.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою від 31 січня 2014 року є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, отже - такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, враховуючи, що дані вимоги носять похідних характер від вимог, у задоволенні яких було відмолено, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 і в цій частині позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, витрати по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - залишити без задоволення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а саме: рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой