Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого: судді Максимчук З.М.,

суддів: Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 05 березня 2015 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя терміном 1 рік в період з 16 березня 2015 року по 16 березня 2016 року у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3

Надано дозвіл ОСОБА_1 або її офіційному представникові, без згоди батька ОСОБА_3 на оформлення та виготовлення проїзних документів на право на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном 1 рік в період з 16 березня 2015 року по 16 березня 2016 року у супроводі матері без згоди та супроводу батька ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що вважає рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Доводить, що суд зазначив те, що позивач не вказала правову підставу та не обгрунтувала надання дозволу на виїзд дитини до 16 років. Проте, правовою підставою

__________________________________________________________________________

Справа № 564/3079/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Грипіч Л.А.

Провадження № 22-ц/787/742/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

звернення до суду і є безпідставне ненадання батьком дитини згоди на виїзд малолітньої дитини за кордон. В судовому засіданні відповідач жодної обгрунтованої підстави щодо ненадання дозволу на виїзд дитини за кордон до досягнення нею 16- річного віку не навів. А тому можна вважати, що відповідач зловживає своїми батьківськими правами всупереч інтересам дитини.

Стверджує, що відповідач більше 3-х місяців не сплачує аліменти на дитину, взагалі не цікавиться її життям та дозвіллям. Востаннє відповідач бачився з дитиною у вересні 2014 року. Дитина відвідує гурток танців та періодично вона виїжджає за кордон для виступів на змаганнях, а тому їй необхідний даний дозвіл для того, щоб виїзджати за кордон для участі у них. Кожен раз, коли це буде потрібно, позивач змушена буде бігати за батьком дитини та просити в нього дозволу, а зважаючи на його поведінку дозволу він не надасть.

Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 309 ч.1 п. 3 , 4 підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справ та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, грунтуються на законі і підлягають до задоволення, однак позивач не зазначила правову підставу та не обгрунтувала надання дозволу на виїзд дитини за відсутності згоди батька у термін до досягнення дитиною 16 років, а тому позов необхідно задовольнити частково.

Проте з такими висновками суду повністю погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 20.05.2006 року по 15.09.2010 року. Рішенням Костопільського районного суду від 15.09.2010 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої звернення до суду з даним позовом позивач обґрунтовує тим, що вона має бажання поїхати за кордон разом з малолітньою донькою ОСОБА_4, з метою відпочинку та оздоровлення, що відповідає інтересам її дитини, оскільки буде сприяти всебічному розвитку дитини, але це є неможливим через те, що їй не вдається отримати згоду відповідача ОСОБА_3 на виїзд їхньої дитини з України.

Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Статтею 2 Закону України „Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що документом, який дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 № 231 (із змінами).

За положенням ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в позовній заяві не зазначено держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, що суперечить положенням чинного законодавства.

Зазначення у резолютивній частині рішення суду першої інстанції про багаторазові тимчасові виїзди за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя не можна вважати конкретним зазначенням держави прямування, адже є дуже широким поняттям.

Крім того, позивачкою не надано доказів відмови відповідача у наданні дозволу на виїзд дитини за межі України, у матеріалах справи міститься лише повідомлення ОСОБА_1 ОСОБА_3 про необхідність з»явитися 15.12.2014 року до офісу приватного нотаріуса з метою надання їй згоди на виїзд доньки за кордон з матір»ю (а.с.12).

Посилання апелянта на те, що відповідач не бере участі у житті дитини та не цікавиться її здоров»ям, життям та дозвіллям не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначені обставини не мають відношення до розгляду даної справи.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 березня 2015 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 березня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук