Справа № 346/1899/14-ц
Провадження № 22-ц/779/963/2015
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Вакарук В.М.

за участю секретаря: Гавриляк Є.М.

сторін: позивача ОСОБА_2, представника прокуратури Івано-Франківської області Хомин М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 24 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

08.04.2014 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи позовні вимоги тим, що 30 вересня 2005 року на автодорозі Київ-Чоп, Макарівського району Київської області, ОСОБА_4, керуючи автомобілем "Камаз 5410", порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем позивача. В результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Відповідач в судовому засіданні визнав себе винним повністю. Оскільки злочин було вчинено у 2005 році, то кримінальна справа була закрита, а підсудний звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності. Цивільний позов в суді не розглядався, так як ОСОБА_4 пообіцяв відшкодувати позивачу матеральні збитки в добровільному порядку на протязі трьох років. Але протягом тривалого

2

часу відповіда уникає зустрічі та добровільно відшкодувати шкоду відмовляється. Даним злочином йому завдано матеріальних збитків на суму 78 600 грн., та моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 21 400 грн.

Просив стягнути на його користь з відповідача матеріальну та моральну шкоду, завдану злочином та ушкодженням здоров'я.

25.02.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог. Просив стягнути на його користь з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 78 600 грн., моральну шкоду в розмірі 121 400 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24.03.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказав, що не в повному обсязі досліджені документи, які позивач надав суду для визначення матеріальної шкоди, а саме: квитанції про оплату за медикаменти, проїзні документи на слідчі дії в місто Київ, лікарняні листи.

Суд не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_5, яка фактично і закупляла медикаменти і підтвердила вказані суми, а також знає вартість пошкодженого одягу та супроводжувала позивача на слідчі дії, оскільки у нього не заживав перелом ноги, а також свідка ОСОБА_6

Також суд не прийняв до уваги збитки, завдані відповідачем під час ДТП, у зв'язку з пошкодженням автомобіля та транспортуванням пошкодженого автомобіля з м.Макарів у м.Коломия. Також вважає, що судом невірно вирахувано моральну шкоду.

Просив змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному об'ємі.

Вислухавши доповідача, позивача, представника прокуратури, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 квітня 2011 року постановою Бородянського районного суду Київської області обвинуваченого ОСОБА_4 у здійсненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України звільнено від кримінальної відповідальності у

3

зв'язку із закінченням строків давності.

У зазначеній постанові вказано, що 30.09.2005 року близько 19 год. 30 хв. на 66км+46м автодороги Київ-Чоп Макарівського району Київської області ОСОБА_4, керуючи на підставі шляхового листа технічно справним автомобілем "Камаз 5410", державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом "Одаз", державний номер НОМЕР_2 рухався в напрямку м.Житомир та під час виконання маневру повороту на смуги руху в напрямку м.Київ, порушив правила дорожнього руху України, а саме - невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, не надав дорогу автомобілю "Фольксваген гольф", дердавний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2, який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з ним, внаслідок чого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Відповідач в судовому засіданні визнав свою вину повністю.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" визначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі /право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо/ володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін).

4

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на час ДТП - 30 вересня 2005 року, перебував у трудових відносинах з ТОВ "Ромбудкерам", що підтверджується копією трудової книжки (а.с.40).

В постанові Бородянського районного суду Київської області від 14.04.2011 року встановлено, що дійсно 30.09.2005 року близько 19 год. 30 хв. на 66 км + 46 м автодороги Київ-Чоп Макарівського району Київської області мала місце вищезгадана ДТП, обвинувачений (відповідач по даній справі ОСОБА_4), керував на підставі шляхового листа автомобілем Камаз 5410 з напівпричепом "Одаз". Дана ДТП сталася з вини ОСОБА_4

Позивачем не були пред'явлені жодні позовні вимоги до ТОВ "Ромбудкерам" та страхової компанії "Оранта", хоча, відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а також відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов»язків.

Позивачем позовні вимоги до ТОВ "Ромбудкерам" та СК "Оранта" у даній справі не заявлені.

Верховний Суд України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-120цс13 дійшов наступного правового висновку, що аналіз норм ст.ст. 1167, 1172,1187, 1188 ЦК дає підстави для висновку про те, що шкода ( в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій основі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм.

Положення ст.ст. 1187. 1188 ЦК є спеціальними щодо ст.ст. 1166,1167 ЦК, у звязку із чим перевага у застосуванні має надаватись спеціальним нормам.

ОСОБА_2 в судовому засіданні відмовився про заміну неналежного відповідача, посилаючись на те, що винним у ДТП в судовому порядку визнано відповідача ОСОБА_4 і останній зобов'язаний відшкодувати йому завдані злочином майнову та моральну шкоду.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у

5

зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи суть позовних вимог, характер дій заподіювача шкоди, моральні страждання позивача, матеріальний стан відповідача, тривалість часу, протягом якого завдана шкода залишається невідшкодованою , вимоги розумності і справедливості на підставі ст.ст.23, 1167 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди завищений щодо ступеню завданих йому моральних страждань, та задоволив позов у цій частині в сумі 10 000 грн.

Відповідачем ОСОБА_4 апеляційної скарги не подано.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 24 березня 2015 року, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з

6

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Вакарук