Справа № 739/1141/14-ц
Провадження № 2/739/28/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

представника позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивачка), діючи через свого представника ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про зміну розміру аліментів, які стягуються на її користь з відповідача на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі ? частки від його доходів, а не в твердій грошовій сумі.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідача на її користь відповідно до рішення суду здійснюється стягнення аліментів на утримання їхнього неповнолітнього сина у розмірі 200 грн. На даний час її матеріальне становище погіршилося, оскільки вона не працює, у зв'язку з чим той розмір аліментів, який сплачує відповідач, недостатній для забезпечення їхнього сина.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю з підстав, вказаних у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, пояснивши, що він згоден сплачувати аліменти на утримання свого сина у частці від свого доходу і хоча на даний час ще не працевлаштувався, оскільки нещодавно був демобілізований з військової служби, він перебуває на обліку в Новгород-Сіверському районному центрі зайнятості де йому оформлено виплату щомісячної допомоги по безробіттю.

Заслухавши пояснення представника позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 27 листопада 1999 року, який було розірвано 19 вересня 2003 року (а.с. 5). Під час перебування в шлюбі 07 лютого 2000 року у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_4, батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження від 24 лютого 2000 року серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2004 року з відповідача на користь позивачки на утримання їхнього сина ОСОБА_4 було стягнути аліменти у розмірі ? частки заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 41).

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2008 року змінено розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання їхнього сина ОСОБА_4, шляхом зміни способу їх стягнення з частки від заробітку на тверду грошову суму - 200 грн. щомісячно (а.с.8).

З довідки Смяцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 18 червня 2014 року №175 вбачається, що на даний час син позивачки та відповідача проживає разом з позивачкою (а.с. 9).

У ході судового розгляду відповідач визнав, що він на даний час перебуває на обліку в Новгород-Сіверському районному центрі зайнятості де оформив допомогу по безробіттю, що може розцінюватися як отримання ним постійного доходу.

Водночас з дослідженої судом копії трудової книжки позивачки вбачається, що остання з 01 грудня 2009 року, тобто після стягнення на її користь аліментів на утримання їхнього сина і визначення їх у твердій грошовій сумі, була звільнена з роботи в Комунальному підприємстві Смяцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, де вона працювала на посаді швачки і до теперішнього часу вона не працевлаштувалася (а.с. 30-31).

Викладене вище свідчить про погіршення матеріального стану позивачки, як отримувача аліментів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка відповідно до 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Оскільки в ході судового розгляд встановлено факт зміни матеріального становища позивачки, як отримувача аліментів, які сплачує відповідач у твердій грошовій сумі на утримання їхнього сина, при цьому також встановлено, що відповідач має постійний дохід, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки шляхом зміни способу їх присудження з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивачки суд відповідно до статті 182 СК України враховує стан здоров'я дитини позивачки та відповідача, яка згідно виписки з медичної картки амбулаторного хворого від 01 вересня 2014 року хворіє на диспластичну кардіопатію, рецидивуючий бронхіт (а.с. 38), відсутність даних про наявність у платника аліментів захворювань, його матеріальне становище, а також відсутність даних про перебування у відповідача на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб.

За таких обставин суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання їхньої дитини - ОСОБА_4 на підставі рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2004 року у розмірі 200 (двісті) гривень 00 копійок щомісячно та стягувати починаючи з 21 липня 2014 року з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхньої дитини - ОСОБА_4 у розмірі ? (однієї четвертої) частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Отже позов підлягає задоволенню повністю.

У зв'язку з тим, що позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючисьстаттею 27 Конвенції ООН «Про права дитини», статтями 180-184, 192 Сімейного кодексу України статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - задовольнити повністю.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на утримання їхньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2004 року у розмірі 200 (двісті) гривень 00 копійок щомісячно та стягувати починаючи з 21 липня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання їхньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? (однієї четвертої) частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 28 квітня 2015 року.