Справа №488/4961/13-ц 10.02.2015 10.02.2015 10.02.2015
Провадження №22-ц/784/360/15
Справа № 22-ц/784/360/15 Головуючий першої інстанції: Безпрозванний В.В.
Категорія: 44 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л..,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю представника позивача Ремешевського Є.А., представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5, треті особи : ОСОБА_6, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом, який в грудні 2013 року уточнили, в якому просили виселити та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4 із її малолітньою донькою ОСОБА_5, 2012 р.н.

Позивач зазначав, що 29 та 30 січня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_6 були укладені кредитна угода № 5МФ/2007 та договір про видачу траншу № 1-5МФ/2007, за яким позичальник отримала від банку кредит у розмірі 200000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,00% на рік з кінцевим терміном повернення 28 січня 2014 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 січня 2007 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого остання передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_2.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2013 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Як вказав позивач, в будинку АДРЕСА_2, іпотекодатель - позичальник ОСОБА_6 не зареєстрована та не проживає , тоді як там зареєстровані та проживають її донька та онука - ОСОБА_4 і малолітня ОСОБА_5, реєстрація місця проживання яких проведена без згоди іпотекодержателя, тобто з порушенням умов договору іпотеки.

Відповідачка ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_6 заперечували проти задоволення позову, вказували на необґрунтованість та передчасність заявлених вимог, оскільки письмове попередження Банку про виселення її разом із малолітньою донькою ОСОБА_4 не отримувала, а тому просили відмовити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позову.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2014 року у позові ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 січня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (яке згодом змінило назву на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_6 була укладена кредитна угода № 5 МФ/2007, відповідно до умов якого остання отримує частинами у вигляді траншу кредит у розмірі 200 000,0 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 січня 2014 року. За договором сторін про видачу траншу № 1-5МФ/2007 від 30 січня 2007 року ОСОБА_6 отримала суму траншу кредиту у розмірі 200 000 дол. США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 січня 2007 року між Банком та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, за умовами якого остання надала в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2, який належить на праві власності ОСОБА_6 Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка також представляє інтереси малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та проживають у зазначеному житловому будинку.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2013 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2013 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про виселення ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка також представляє свої інтереси та інтереси малолітньої ОСОБА_5, - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення - про відмову у задоволенні даних вимог, оскільки позивачем не було надано доказів на підтвердження факту отримання відповідачами вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Згідно довідки КП «Дирекція єдиного замовника «Океан» від 18.12.2012р. у будинку АДРЕСА_2 з 18 грудня 2012 року зареєстровані донька та онука іпотекодателя ОСОБА_6 - ОСОБА_4 і ОСОБА_5, 19.11.2012р.н. (а.с. 50).

Отже, на час укладання договору іпотеки відповідачі не були зареєстровані у будинку, якій передавався в іпотеку, їх реєстрація відбулась майже через шість років після укладення цього договору та до того ж без згоди іпотекодержателя, а тому вони не мали майнових чи житлових права на це майно.

Як пояснив представник відповідачів у даному судовому засідання в суді апеляційної інстанції, позичальник ОСОБА_6 проживає та зареєстрована у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", згідно з ч. 4 ст.9, ст. 109 ЖК України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що в порушення вищевикладених вимог закону відповідачів не було належним чином повідомлено про необхідність добровільного звільнення будинку.

Колегія суддів не може погодитися з даним висновком суду першої інстанції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що письмова вимога ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10 липня 2013 р. про необхідність мешканцям іпотечного будинку добровільно його звільнити була фактично отримана іпотекодателем - позичальником ОСОБА_6, яка проживає у АДРЕСА_3, тоді як ця вимога, направлена за адресою іпотечного майна, була повернута Банку без виконання (а.с. 20, 21, 60-61, 102-103).

Разом з тим, зі змісту рішень Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2013 року та апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2013 року, ухвалених за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка також представляє інтереси малолітньої ОСОБА_5, про звернення стягнення на іпотечне майно та виселення вбачається, що представники відповідачів були присутні у судових засіданнях при розгляді цих справ, що свідчить про отримання відповідачами копій позовної заяви, однієї із вимог якої була вимога про виселення.

За такого, колегія суддів вважає, що вимоги ч.3 ст.109 ЖК України та ч.ч.2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» позивачем були виконані, проте дотепер відповідачі не звільнили іпотечний будинок у добровільному порядку.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про виселення відповідачів.

Враховуючи, що позивачем був дотриманий передбачений законом порядок виселення мешканців квартири, що є предметом іпотеки та на яку було звернуто стягнення, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням згідно з нормами житлового і цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, за наявності рішення суду про виселення особи окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується.

За таких обставин, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Згідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає відшкодування судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 351грн. 20коп. (229грн.40коп. +121грн.80коп.).

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_4 із малолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з житлового будинку АДРЕСА_2.

В задоволенні позовних вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відшкодування судового збору в сумі 351грн. 20коп. (триста п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді