Справа № 462/3872/13 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/119/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

представника ПАТ КБ "Приватбанк" - Гнатишака О.В.,

представника Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - Маліновської Н.І., ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, Органу опіки та піклування Залізничного району м. Львова про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, Органу опіки та піклування Залізничного району м. Львова про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задоволено.

В рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" за кредитним договором № LVH9GA від 16.04.2008 року в розмірі 53427,26 доларів США, з яких 27609,08 доларів США - заборгованість за кредитом, 9787,19 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 782,60 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 12674,44 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,29 долари США - штраф (фіксована частина), 2542,67 долари США - штраф (процентна складова), звернуто стягнення на квартиру загальною площею 35.60 кв.м., житловою площею 18.40 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № LVH9GA від 16.04.2008 року) ПАТ КБ "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на момент реалізації предмета іпотеки.

Виселено ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) та ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1), які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судові витрати в сумі 3555,7 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львіова від 29.05.2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" ОСОБА_2, Органу опіки та піклування Залізничного району м. Львова про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - залишено без задоволення (а.с. 183).

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що банком не подано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження своїх доводів щодо отримання кредиту, в матеріалах справи відсутнє платіжне доручення про отримання відповідачем кредиту у розмірі 31250 доларів США. Крім того, зазначає, що суд не мав підстав достроково звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення строку погашення кредиту (2018-2023 р.) є незаконна та передчасна та не відповідає вимоги ст. 592 ЦК України. Вважає, що судом порушено норми Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", відповідно до якого пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за яки й сплачувалась пеня, оскільки нарахована банком пеня значно перевищує суму визначену законом. Судом порушено п. 2 ст. 591 ЦК України, ст. 39 Закону України "Про іпотеку", оскільки в рішенні не зазначено початкову ціну предмета іпотеки, не визначені заходи збереження предмету іпотеки та передачі його в управління. Вказує, що отримав кредит не на придбання квартири, а на споживчі цілі, а квартира, яка є предметом іпотеки була власністю апелянта ще задовго до отримання кредиту. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (договір позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 16.04.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № LVH9GA, за умовами якого ОСОБА_2 отримав від позивача кредит у розмірі 31250.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.04.2018 р. (а.с. 13-18).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 8.1 та на виконання п. 8.2 Кредитного договору банк здійснив перерахування кредитних коштів в розмірі 900 дол. США за винагороду за надання фінансового інструмент у момент надання кредиту, 200 дол. США - страхування майна та 150 дол. США - особисте страхування на поточний рахунок Страхової компанії "Інгосстрах" на оплату страхового платежу.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 16.04.2008 року укладено іпотечний договір, згідно з яким відповідач ОСОБА_2 надав в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме, квартиру загальною площею 35.60 кв.м., житловою площею 18.40 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 252500 грн. 00 коп. (а.с. 19-22).

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі - 53427,26 доларів США, що стверджується розрахунком (а.с. 5-7).

Доводи апелянта щодо невірного нарахування пені є необґрунтованими, оскільки, відповідно до п. 5.1 Кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 Договору за кожний день прострочки. Згідно з цим пунктом передбачено пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок пені проведений відповідно до умов кредитного договору.

Нарахування пені в межах подвійної облікової ставки НБУ передбачено Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Згідно з преамбулою цього Закону, він поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень п.ч.1,3 ст.33 Закону України "Про іпотеку"у разі невиконання чи неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Ч.2 ст.39, ст.40 Закону України "Про іпотеку" та ст.109 ЖК України передбачено, що одночасно з винесенням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Таким чином, ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконав та допустив заборгованість перед іпотекодержателем, який у відповідності до умов договору іпотеки вправі у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна, а тому позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення відповідачів з приміщення, переданого в іпотеку є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Крім того, необґрунтованими є покликання відповідача на те, що судом не прийнято до уваги договір поруки, оскільки позовна вимога була про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не стягнення солідарно заборгованості по кредитному договору з боржника та поручителя.

Відповідно до п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Не відповідає дійсності й твердження апелянта про те, що в рішенні суду не вказана початкова ціна предмету іпотеки, в той час як в рішенні суду першої інстанції зазначено, встановити початову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на момент реалізації предмета іпотеки.

Мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не підлягає застосуванню на стадії судового розгляду за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а тому підстав для задоволення скарги немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська