Справа № 676/8433/14-ц
Номер провадження 2/676/148/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Камянець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Швець О. Д.

з участю секретаря - Зінкевич Д.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Камянець-Подільському цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу по розписці. В обґрунтування вимог вказує, що 10 лютого 2014 року ОСОБА_3 позичив у неї 32 400 грн для власних потреб, які зобов»язався повернути до 28 лютого 2014 року. Відповідач гроші не повернув і відмовляється повертати. Просить стягнути з відповідача на свою користь 32 400,00 грн.

В суді представник позивача позов підтримала, просить задовольнити.

В суді представник відповідача позов не визнала, заперечила проти його задоволення, зазначає, що ОСОБА_3 не позичав коштів у ОСОБА_2. В розписці не вказано, що ОСОБА_3 має повернути позичені гроші саме ОСОБА_2, а розписка за своєю правовою природою не є документом на пред»явника. ОСОБА_3 позичив кошти в ОСОБА_4 і вчасно позичені кошти повернув. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторони, свідка, вивчивши матеріали справи в цілому, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким., що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Судом встановлено, що 10.02.2014 року ОСОБА_3В . отримав від ОСОБА_2 32 400 грн в борг, що підтверджується розпискою.

Із змісту розписки вбачається, що ОСОБА_3 10.02.2014 року зобов»язався повернути борг в сумі 32 400 грн до 28 лютого 2014 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 допитаний в якості свідка, показав, що з вересня 2013 року по березень 2014 року знімав у ОСОБА_2 житло. ОСОБА_2 погодилась продати йому кіоск на ринку мікрорайону «Жовтневий» для здійснення підприємницької діяльності. На підтвердження домовленості сплатив ОСОБА_2 аванс в сумі 8 000 грн. 10.02.2014 року позичив в свого кума ОСОБА_4 32 400 грн для сплати ОСОБА_2 за кіоск, однак вона не надала документи на кіоск,тому угода не відбулась. 26.02.2014 року позичені кошти повернув ОСОБА_4. Розписку писав для ОСОБА_4, після повернення коштів ОСОБА_4 повернув розписку. Розписку знаходилась в шафі в прихожій, ОСОБА_2 мала вільний доступ до квартири, тому мабуть її викрала. В міліцію з цього приводу не звертався.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, показала, що разом з ОСОБА_3 вирішили зайнятися підприємницькою діяльність і вирішили придбати у ОСОБА_2 кіоск для торгівлі. Для укладення угоди чоловік позичив в ОСОБА_6 32 400 грн для передачі ОСОБА_2 за кіоск, але угода не відбулась і він повернув кошти ОСОБА_6 у її присутності. У ОСОБА_2 коштів чоловік не позичав, бачила розписку в квартирі, але куди вона поділась не знає.

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що дійсно сторони домовлялись про придбання кіоску на ринку, однак не домовились, коштів від ОСОБА_3 ОСОБА_2 не отримувала.

Відповідачем не надано, судом не здобуто доказів щодо наявності між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 боргових зобов»язань в тому числі з договору позики.

Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов»язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов»язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ними свого обов»язку.

Судом встановлено, що оригінал розписки знаходиться у кредитора.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_3,ОСОБА_5, оскільки вони не підтверджені іншими належними доказами.

Відповідно ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином суд вважає доведеним той факт, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склалися зобов»язання із договору позики, ОСОБА_3 свої зобов»язання не виконав, а тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

У відповідності до ст.. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

На підставі ст.. 635, 657, 570, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 88, 154, 213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 32 400,00 грн боргу та 324,00 грн в відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Кам»янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги в 10- денний строк з дня проголошення рішення, а якщо особи не були присутні під час проголошення рішення, то протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д