Справа №587/398/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Моісеєнко О. М.
Номер провадження 22-ц/788/883/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_4, про скасування арешту, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 за необґрунтованістю.

Вказане рішення суду позивач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції залишив поза увагою обставини того, що у зв'язку з накладенням виконавчою службою арешту на майно боржника ОСОБА_5 під час того, коли було відкрите виконавче провадження про стягнення з нього коштів на користь стягувача ОСОБА_4, вона, як спадкоємець померлого боржника, на даний час не може оформити спадщину та отримати правовстановлюючі документи на успадковане майно, у зв'язку з чим змушена захищати свої права на спадкування шляхом подання позову про скасування арешту.

Крім того, позивач вважає, що посилання суду на ст.1281 ЦК України не входило до предмету розгляду поданої нею заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_6 та третьої особи ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги, представника відповідача відділу ДВС Сумського районного управління юстиції Сича Д.М. про вирішення справи відповідно до вимог закону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 20 вересня 1980 року позивач ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 05 серпня 1986 року ОСОБА_5 був власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7).

Також відповідно до державних актів на право приватної власності на землю від 28 грудня 2002 року серії НОМЕР_1 та від 24 грудня 2002 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 на праві приватної власності належало дві земельні ділянки площею 1,46 га та 2,45 га, відповідно, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області (а.с.8, 9).

На підставі постанови начальника відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції від 22 травня 2008 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-30/08, виданого Сумським районним судом Сумської області 17 квітня 2008 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 7803,51 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції від 26 травня 2008 року було накладено арешт на все майно боржника із забороною його відчуження, інформація про що була внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.10, 11, 15, 32, 33).

Однак, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції від 30 січня 2009 року виконавчий лист № 2-30/08 стосовно стягнення з ОСОБА_5 коштів було повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю майна, що підлягає опису та арешту, а також через те, що боржник ніде не працює, як зазначено в цій постанові (а.с.12).

Про наявність і дійсність цієї постанови в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив начальник відділу ДВС Сич Д.М.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.13).

08 вересня 2014 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до Сумської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка (а.с.14), але листом від 24 лютого 2015 року за № 781/02-14 їй було повідомлено про накладення арешту на все нерухоме майно, що належало померлому ОСОБА_5, що й стало перешкодою для видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.28).

Крім того, виконавча служба на її звернення відмовилась знімати арешт з майна боржника ОСОБА_5, роз'яснивши, що в неї є право на звернення до суду для вирішення вказаного питання (а.с.16).

Відмовляючи у задоволенні позову про скасування арешту, суд першої інстанції послався на відсутність для цього підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду про захист своїх порушених прав.

Як передбачено ч.ч.1, 5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції нині діючій, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

З аналізу ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, який діяв на момент повернення стягувачу виконавчого листа стосовно боржника ОСОБА_5 (30 січня 2009 року), завершенням виконавчого провадження вважається закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Виходячи з вимог ч.ч.2, 3 ст.38 вказаного Закону, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист № 2-30/08, виданий 17 квітня 2008 року Сумським районним судом Сумської області, відповідно до постанови від 30 січня 2009 року був повернутий державним виконавцем стягувачу ОСОБА_4, хоча та заявила, що не отримувала його, але без вказівки про скасування арешту, накладеного на майно боржника ОСОБА_5, що суперечить вимогам вищеназваного закону.

Таким чином, на думку колегії суддів, рішення та дії державного виконавця стосовно виконання рішення суду відносно боржника ОСОБА_5 мають знаходитись у площині виконавчого провадження, тобто існують виключно процесуальні відносини як сфера судового контролю (розділ VІІ ЦПК України).

Отже, між позивачем ОСОБА_3 і відповідачем відділом ДВС Сумського районного управління юстиції у даній справі не існує матеріально-правового спору, а значить заявлений позов про скасування арешту не підлягає задоволенню, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції з цього приводу є правильним.

Доводи апеляційної скарги про зворотнє висновків місцевого суду не спростовують.

Що стосується доводів апеляційної скарги про безпідставність посилання місцевого суду на ст.1281 ЦК України при вирішенні даної справи, то вони заслуговують на увагу, однак, враховуючи, що рішення суду є правильним і справедливим по суті, тому, виходячи з вимог ч.2 ст.308 ЦПК України, немає потреби змінювати оскаржене рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року в даній залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -