Справа №337/1225/15-ц
Провадження №2/337/738/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2015 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Громова І.Б.

при секретарі Богачовій А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,представника відповідача Петріванової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Банк"Фінанси та Кредит" про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк"Фінанси та Кредит" про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу в якому зазначив, що 24.11.2014 року між ним та банком було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) "Блискуча сімка" № НОМЕР_1, відповідно до якого він вніс на вкладний рахунок, відкритий у відділенні №11 філії "Запорізьке РУ" АТ "Банк "Фінанси та кредит", 95000 доларів США. Строк дії даного договору було визначено до 22.02.2015 року. За користування коштами Банк зобов'язаний був нараховувати проценти в розмірах, передбачених п.1.2 договору. 18.02.2015 року він подав до Банку вимогу про повернення йому вкладу, однак до теперішнього часу грошові кошти йому не повернуті з посиланням працівників Банку на обмеження видачі готівкових коштів у національній валюті. Просить стягнути з відповідача на його користь суму депозиту з урахуванням відсотків у загальному розмірі 105127,60 доларів США.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно між сторонами було укладено депозитний договір, який діяв до 22.02.2015 року. На момент звернення позивача до банку 18.02.2015 року та на даний час діють постанови НБУ № 758 від 03.12.2014 року та №160 від 03.03.2015 року, які встановлюють обмеження щодо видачі клієнтам готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків. Ці постанови є обов'язковими для виконання усіма банками. Підстав для видачі коштів на даний час немає. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 24.11.2014 року між ним та банком було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) "Блискуча сімка" № НОМЕР_1, відповідно до якого він вніс на вкладний рахунок, відкритий у відділенні №11 філії "Запорізьке РУ" АТ "Банк "Фінанси та кредит", 95000 доларів США. Строк дії даного договору було визначено до 22.02.2015 року. За користування коштами Банк зобов'язаний був нараховувати проценти в розмірах, передбачених п.1.2 договору.

За положеннями ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено цим кодексом або не випливає із суті договору банківського вкладу.

У відповідності до вимог ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1060 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 1.1.13. Договору № НОМЕР_1 від 24.11.2014 року остаточною датою вимоги вкладу є 22 лютого 2015 року.

Відповідно до п. 2.9. Договору № НОМЕР_1 від 24.11.2014 року після закінченню будь-якого із строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13. цього Договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим Договором, кошти з депозитного рахунку повертаються Клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівки або перерахування на його власний поточний рахунок або інший депозитний рахунок, а дія цього Договору припиняється. Клієнт зобов'язаний надати зазначену письмову вимогу, зокрема у випадку повернення суми вкладу, що перевищує 6 000, 00 доларів США - не пізніше ніж за два робочі дні до дати закінчення того строку із числа визначених п.п. 1.1.1. - 1.1.13. цього Договору, після закінчення якого Клієнт письмово вимагає повернення вкладу. Письмову вимогу Клієнт зобов'язани- надати Банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається Банком, а другий повертається Клієнту з відміткою Банку про отримання письмової вимоги.

На виконання вищевикладених умов Договору, немаючі наміру продовжувати його дію 18.02.2015 року позивач звернувся до Відділення № 11 Філії "Запорізьке РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, 53, де укладався Договір із вимогою про видачу вкладу з урахуванням нарахованих відсотків.

Суд вважає, що позивач, подавши вимогу про повернення вкладу, діяв у відповідності до умов договору та вимог діючого законодавства. Вказана вимога була прийнята Банком, але останній в порушення вимог ст. 1060, 1075 ЦК України та умов укладеного договору, порушив своє зобов'язання видати вклад на першу вимогу вкладника.

Суд також не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо неможливості дострокового повернення вкладу у зв'язку з встановленими постановами НБУ №758 від 03.12.2014 року та №160 від 03.03.2015 року обмеженнями у видачі готівкових коштів, оскільки цими постановами встановлені лише обмеження щодо видачі банками готівкових коштів в національній та іноземній валюті (відповідно до 150000,00грн та 15000,00грн. на одного клієнта на добу), а не заборона дострокового повернення депозитних вкладів. Вказані постанови НБУ не містять положень, які б звільняли відповідача від обов'язку виконання своїх зобов'язань за депозитним договором.

Крім того, посилання банку на постанови Правління Національного банку України №758 від 03.12.2014 року та №160 від 03.03.2015 року, є безпідставним, оскільки зазначені постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб, і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Отже відмова банку у поверненні грошових коштів з поточного рахунку позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: "Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)".

Згідно зі ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав".

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Таке порушення виявилося в наступному: у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В порушення зазначених норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 105127, 60 доларів США, що на день винесення рішення еквівалентно 2469447,3 гривень, законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно із довідками Банку від 24.02.2015 року до виплати підлягає сума у загальному розмірі 105127, 60 доларів США.

Та обставина, що вкладені грошові кошти позивачу станом до теперішнього часу не виплачені, представником відповідача в судовому засіданні не оспорювалось, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору на користь держави в розмірі 3654 гривні.

Керуючись ст. 526,610,611,1058,1060 ЦК України, ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ст.1,4,22 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.3,4,10,11,60,61,88,212-215,218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк"Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_3 81537,36 доларів США за договором про банківський строковий вклад (депозит) "Блискуча сімка" № НОМЕР_1 від 24.11.2014 року та 23590,24 доларів США з карткового рахунку №4840001, а всього 105127,60 доларів США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк"Фінанси та Кредит" на користь держави судовий збір в сумі 3654 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: І.Б. Громов