АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/101/15-ц 22-ц/774/882/К/15
Справа № 213/101/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/882/К/15 Макарова Т.Ю.
Категорія - 26 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Булах К.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства "Південний гіничо - збагачувальний комбінат"- Ханбір Тетяни Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Південний гіничо - збагачувальний комбінат" на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Південний гіничо - збагачувальний комбінат", третя особа: Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з ушкодженням здоров'я -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Південний гіничо - збагачувальний комбінат" (надалі - ПАТ "ПівдГЗК"), третя особа: Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - ВВД ФССНВ), про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 02.07.2014 року під час роботи на підприємстві відповідача з ним стався нещасний випадок: спускаючись із стрем'янки, він втратив рівновагу та впав з висоти 1,5 м. на бетонну площадку, у результаті чого отримав закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку 1 ступеню, епідуральний крововилив малого обсягу в правій лобовій частки, перелом лобної кістки справа, закритий перелом правої лучевої кістки.

Висновком МСЕК від 03.11.2014 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності в зв'язку з трудовим каліцтвом в розмірі 15%, з наступною датою переогляду 01.11.2015 року. Протоколом засідання комісії з охорони праці ПАТ "ПівдГЗК" встановлена ступінь вини позивача у настанні нещасного випадку у розмірі 5%.

Вважає, що за вказаних обставин та враховуючи ступінь вини з боку роботодавця, йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінив у розмірі 100 000 грн., та яку просив суд стягнути з відповідача по справі ПАТ "ПівдГЗК".

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 18 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "ПівдГЗК" на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 8 000 гривень та в дохід держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "ПівдГЗК", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Посилаючись на те, що судом помилково застосовані положення статей КЗпП України та ЦК України, які не поширюються на спірні правовідносини, та помилково до врегулювання спірних правовідносин судом застосовано положення норм трудового законодавства ст.ст. 233, 234 , 2371 КЗпП України замість спеціального Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а саме того, що відшкодування моральної шкоди, застрахованим особам, відноситься до обов'язку Фонду, а не роботодавця; відсутності вини з боку роботодавця; факт наявності вини роботодавця, в настанні нещасного випадку на виробництві не підтверджений достовірними доказами та не був встановленим судом; розмір моральної шкоди необґрунтований.

Крім того, суд допустив порушення норм процесуального права при вирішенні питання, щодо розміру стягнутого з відповідача в дохід держави судового збору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, під час ухвалення рішення суд у числі інших вирішує також питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що моральна шкода була завдана позивачу внаслідок отримання ним травми на виробництві, що спричинило втрату 15% працездатності, при цьому позивач зазнав великих переживань з цього приводу, суттєвого порушення звичного та установленого способу життя, оскільки потребує постійного лікування.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2, відповідно до копії трудової книжки з 05.12.2011 року і по цей час працює машиністом крану автомобільного автотранспортного цеху, на підприємстві відповідача.(а.с.7-8)

02 липня 2014 року о 13 год. 30 хв., з ОСОБА_2, під час виконання трудових обов'язків стався нещасний випадок: при виконанні монтажу стріли у зв'язку з необхідністю поправити ковзаючи планку, не застосувавши захисної каски та монтажного поясу під час спуску зі стрем'янки впав з висоти 1,5 м на бетонну площадку, в результаті чого отримав виробничу травму у вигляді закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку; забоїв, садин м'яких тканин голови; закритого перелому правої променевої та правої ліктьової кісток, травма тяжка.

Того ж дня ОСОБА_2 звернувся до приймального відділення КЗ "Криворізька міська клінічна лікарня №2" ДОР" з приводу травми, яку трактував, як побутову.

07.07.2014 року до ПАТ "ПівдГЗК" надійшла заява від ОСОБА_2 з вимогою розслідування нещасного випадку, що стався з ним на виробництві 02.07.2014 року.

07.08.2014 року за результатами розслідування вказаного нещасного випадку було складено акт № 3 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, який було затверджено генеральним директором ПАт "ПівдГЗК" 08.08.2014 року. (а.с.9-12)

Причинами нещасного випадку у Акті Н-1 зазначено: основна - невиконання вимог інструкції з охорони праці, супутні- невиконання посадових обов'язків.

Особами, які допустили порушення вимолг законодавства про охорону праці зазначені: ОСОБА_2, який порушив п.1.8 "Інструкції з охорони праці " 19-02 для слюсаря по ремонту автомобілів", та ОСОБА_6 - старший механік автоколони №3 АТЦ ПАТ "ПІВДГЗК", який не забезпечив контроль за виконанням підлеглим персоналом правил та норм охорони праці, чим порушив п.2.30 "Посадової інструкції старшого механіка автоколони №19-19" від 06.06.2007 року/а.с.9-7/.

Відповідно до Акту форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку від 07.08.2014 року, нещасний випадок з машиністом крану автомобільного ОСОБА_2 02.07.2014 року визнано таким, що пов'язаний з виробництвом /а.с.13-17/.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 AAA №001251 ОСОБА_2 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15 % з 03.11.2014 року, з наступною датою переогляду 01.11.2015 року, причина втрати працездатності - трудове каліцтво. Встановлено потребу у медикаментозному лікуванні, ВМП /а.с.18/.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року (з наступними змінами) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Законом України від 23.02.2007 року "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" із закону виключені норми (абзацу четвертого статті 1 в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей, підпункту "е" пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34), які передбачили обов'язок Фонду щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим, які отримали трудове каліцтво, або професійне захворювання.

Отже на даний час норми вказаного Закону, які покладали на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди внаслідок нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, відсутні, у зв'язку із чим доводи апеляційної скарги, щодо відсутності обов'язку відповідача сплачувати моральну шкоду колегією суддів відхиляються.

Виходячи зі змісту п.5 Рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 року, скасування права застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які спричинили втрату працездатності" не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України й ст. 237-1 КЗпП України їм надане право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника підприємства роботодавця або уповноваженого ним органа. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку й професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя.

Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між позивачем і відповідачем виникли правовідносини по відшкодуванню моральної шкоди, викликаної трудовим каліцтвом внаслідок порушення закону про охорону праці.

Таким чином, факт заподіяння моральної шкоди, є доведеним, отже обов'язок щодо відшкодування моральної шкоди позивачеві законом покладено на підприємство, де працював позивач.

Суд не приймає до уваги доводи апелянта про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та настанням нещасного випадку, оскільки Актом форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку від 07.08.2014 року встановлено такий факт.

Доводи скарги відповідача про те, що факт заподіяння моральної шкоди не може бути підтверджений лише наданими до суду позивачем актом про нещасний випадок та довідкою МСЕК, безпідставні і не ґрунтуються на законі. Сам факт ушкодження здоров'я свідчить про заподіяння моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд допустив порушення норм процесуального права при вирішенні питання, щодо розміру стягнутого з відповідача в дохід держави судового збору.

Так, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог (ч. 3 ст. 88 ЦПК України).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011р. №3674-VI від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позові про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до ч.1, п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Станом на 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата визначена у розмірі 1218 грн.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача ПАТ "ПівдГЗК" на користь держави судовий збір саме у розмірі 243,60 грн.

Проте, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, 15% втрати професійної працездатності, із встановленням наступної дати переогляду 01.11.2015 року, ступінь вини самого позивача у настанні нещасного випадку, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 8 000,00 гривень до 6 000,00 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гіничо - збагачувальний комбінат" задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2015 року в частині розміру моральної шкоди стягнутої з Публічного акціонерного товариства "Південний гіничо - збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_2 змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 8 000 грн. до 6 000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: