Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 08 листопада 2004 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір про надання останньому грошових коштів у сумі 424340 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06 листопада 2009 року. У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 того ж дня уклали договір застави автомобіля LEXUS RX300, 2004 року випуску. У порушення умов кредитного договору ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість у загальній сумі 359865 грн. 91 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 83061 грн. 40 коп., відсотків за користування кредитом 134959 грн. 47 коп.; комісії за користування кредитом 9197 грн. 01 коп., пені 132648 грн. 03 коп. Позивачем було установлено, що ОСОБА_4 без згоди ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізував заставний автомобіль ОСОБА_3, за якою зареєстровано право власності на транспортний засіб.

Ураховуючи, що зареєстроване обтяження зберегло силу для нового власника, позивач просив вилучити у ОСОБА_3 автомобіль LEXUS RX300, 2004 року випуску, передати його ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернути стягнення на автомобіль у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 08 листопада 2004 року у спосіб, визначений позивачем.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у позові, місцевий суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на час продажу спірного автомобіля останній не перебував під обтяженням, дані про його заставу були відсутні. Не може бути звернуто стягнення на автомобіль, оскільки відповідачка не перебувала у кредитних правовідносинах з позивачем, не передавала у заставу спірний транспортний засіб та є добросовісним набувачем відповідно до вимог статей 330, 388 ЦК України.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна, виходячи з наступних підстав.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Судами установлено, що 08 листопада 2004 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір про надання останньому грошових коштів у сумі 424340 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06 листопада 2009 року. У забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за зазначеним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 того ж дня уклали договір застави автомобіля LEXUS RX300, 2004 року випуску.

ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість у загальній сумі 359865 грн. 91 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 83061 грн. 40 коп., відсотків за користування кредитом 134959 грн. 47 коп.; комісії за користування кредитом 9197 грн. 01 коп., пені 132648 грн. 03 коп.

07 жовтня 2009 року ОСОБА_4 без згоди ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізував заставний автомобіль ОСОБА_3, за якою зареєстровано право власності на транспортний засіб зі зміною реєстраційного номера.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічна за змістом норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу».

Пунктом 17.7 договору застави від 08 листопада 2004 року встановлено заборону на відчуження предмету застави без письмової згоди заставодержателя.

За змістом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна.

В матеріалах справи міститься витяг з реєстру обтяжень лише за 2012 рік.

Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно з цим Законом.

У силу ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією із підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Таким чином, у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Проте в порушення вимог статей 212 - 214 ЦПК України суди не встановили у повному обсязі фактичні обставини, що мають значення для справи, зокрема не дослідили наявну в матеріалах справи заяву про реєстрацію обтяження рухомого майна від 08 грудня 2004 року (а.с. 91), з якої вбачається, що остання здана реєстратору для виконання та прийнята ним. У вказаній заяві в графі відомості про обтяження зазначено про заборону відчуження транспортного засобу та строк виконання зобов'язання 06 листопада 2009 року. Разом з тим, спірний автомобіль був відчужений у жовтні 2009 року.

Таким чином, апеляційний суд, перевіряючи законність рішення, прийняв як належний доказ витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за 2012 рік, з якого вбачається, що реєстрацію обтяження здійснено після відчуження автомобіля; не дослідив належним чином інших доказів, які містяться в матеріалах справи, у тому числі й вищевказану заяву на обтяження, не перевіривши, коли вона була подана позивачем та чи внесений відповідний запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за цією заявою.

Отже, апеляційний суд не навів у рішенні переконливих обґрунтувань на спростування доводів позивача про обґрунтованість позовних вимог.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення не були виправлені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська