Провадження № 22-ц/783/3121/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, її представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2015 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що на даний час догляд за їх з відповідачкою неповнолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснює він сам, оскільки відповідачка перестала піклуватися про сина і їх син перейшов проживати до нього в кімнату та перейшов на повне його утримання.

Апелянт зазначає, що неповнолітній син ОСОБА_5 був присутній в судовому засіданні в суді першої інстанції та давав пояснення і зазначив, що має бажання проживати саме з батьком і щоб саме батько здійснював над ним опіку.

Апелянт також вважає, що необхідно припинити стягувати з нього аліменти на користь відповідачки ОСОБА_3 на їх неповнолітнього сина, оскільки вона припинила піклуватися про дитину.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 доводи скарги заперечила, ствердила що піклується про сина з яким проживають в одній квартирі, готує йому їжу під час відсутності батька в квартирі, оскільки в неї з позивачем складні особисті відносини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції встановив, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_5.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 листопада 2013 року частково задоволено позов ОСОБА_3 та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.11.2013р. і до досягнення ним повноліття (а.с. 31-33).

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Визначений ст.180 СК України обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

ОСОБА_2, звернувшись з цим позовом в суд, просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання спільної дитини та припинити виконання виконавчого провадження за виконавчим листом № 464/11249/13-ц, виданим 23.03.2014р. Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки за зазначеним вище рішенням суду. При цьому, ОСОБА_2 посилався на те, що самостійно здійснює утримання сина, відповідачка жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не приймає участі в домашньому господарстві, не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових доказів.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, виходив з того, що фактичних доказів, які б давали підстави для припинення сплати з нього аліментів на неповнолітнього сина ним не представлено.

Крім того, відповідачка і в суді першої, і в суді апеляційної інстанцій підтвердила те, що вона не лише бере участь в утримані дитини (в т.ч. і за рахунок аліментів), але й бере участь в домашньому господарстві, сплаті житлово-комунальних послуг.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що підстав для припинення та закриття виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в користь ОСОБА_3 немає, як і немає підстав для задоволення позову про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст.186 СК України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

На підтвердження проведення будь-яких зазначених вище дій позивач не подав доказів ні суду першої, ні апеляційної інстанцій.

Суд першої інстанції, з урахуванням зазначеного вище, правильно зробив висновок, що підстави для звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів відсутні, оскільки останній не навів суду передбачених законодавством обставин, які б мали істотне значення для припинення виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів та не підтвердив належним чином обставин, за яких можна розглядати питання про зміну платника аліментів з батька (позивача) на матір (відповідача).

А відтак, Сихівський районний м. Львова правильно дійшов висновку про відмову в задоволені позову ОСОБА_2 за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог, оскільки на даний час відсутні правові підстави для задоволення такого позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права є безпідставними та спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та висновками суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За наведених вище обставин, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржене рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.