Справа № 450/1497/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/2861/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

при секретарі: Івановій О.О.

за участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 серпня 2014 року у справі за позовом прокурора Пустомитівського району Львівської області в інтересах держави в особі Чишківської сільської ради до ОСОБА_3, третя особа - державна інспекція сільського господарства у Львівській області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням задоволено позов прокурора Пустомитівського району Львівської області в інтересах держави в особі Чишківської сільської ради до ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0112 га на АДРЕСА_1 Пустомитівського району Львівської області шляхом повного демонтажу огорожі та привести вказану земельну ділянку у стан, придатний для її цільового використання.

Рішення оскаржив ОСОБА_3 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові, так як суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам справи, а також суд неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права. Зокрема зазначає, що огорожа встановлена відповідачем в межах державного акту про право власності на землю і не захоплює смуги відведення для експлуатації меліоративного каналу; оскаржувані дії були здійснені для запобігання зсуву ґрунту. Неправильним вважає застосування судом норм ст. 376 ЦК України, а порушенням норм процесуального права - розгляд справи без належного повідомлення відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_4 на підтримання скарги, прокурора Заяць І.Є. і ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_3 був власником земельної ділянки площею 0,1000 га., що розташована на АДРЕСА_1 Пустомитівського району Львівської області. Земельна ділянка набута у власність згідно договору купівлі - продажу від 24.09.2008 року (а.с. 56).

Частиною першою статті 212 ЗК України визначено. що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки (ч. 2 ст. 212 ЗК України).

Із матеріалів справи убачається, що позов був пред'явлений, а суд його задовольнив, на підставі зазначених вище норм Земельного кодексу.

Рішення суду першої інстанції про наявність підстав для відповідальності ОСОБА_3 за порушення земельного законодавства є вірним, відповідає матеріалам справи і ґрунтується на нормах матеріального права.

Так, факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки підтверджується постановою про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, ухваленою державною інспекцією сільського господарства у Львівській області 26.07.2012 року (а.с. 7).

Ця постанова набрала законної сили, ОСОБА_3 не оскаржена (копія йому була вручена в той же день), отже з такими висновками він погодився.

Допитаний судом апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_6 показав, що перебуваючи на посаді інспектора державної інспекції сільського господарства в Львівській області неодноразово здійснював перевірку додержання вимог земельного законодавства ОСОБА_3 Для визначення наявності факту самовільного зайняття земельної ділянки використовувався державний акт про право власності на землю, наданий ОСОБА_3, обмір площ земель здійснювався за допомогою рулетки по межах, що відповідали державному акту. З цими обмірами, у тому числі з точками відліку обмірів, межами, по яких здійснювалися обміри, ОСОБА_3 погоджувався, їх не заперечував. Жодних зауважень не подавав. Обмірами встановлено площу та межі самовільно зайнятої земельної ділянки.

Показаня свідка відповідають наявним у справі матеріалам (а.с. 4-13).

Жодних обґрунтованих доказів (схем, письмових розрахунків, документів тощо), окрім голослівних тверджень, апелянт не надав і тому не спростував доказів позивача.

При цьому колегія суддів не вважає таким доказом доводи апелянта про сплату земельного податку, так як цей документ лише свідчить про факт сплати ОСОБА_7 земельного податку за належну йому землю, проте не спростовує доводи позивача про самовільне зайняття іншої земельної ділянки.

Аналогічного висновку заслуговує довідка Дублянського управління водного господарства.

Як убачається із матеріалів справи, самовільно облаштовані ОСОБА_3 та іншими землекористувачами роботи по запобіганню природному зсуву землі меліоративного каналу (бетонне укріплення дорожнього переїзду) не є предметом спору і тому надані в цій частині документи не є належними доказами.

Твердження апелянта про те, що ст. 376 ЦК України не врегульовує спірні правовідносини є обґрунтованим. Разом із цим слід зазначити, що місцевий суд вірно вирішив спір відповідно до норм земельного законодавства, посилання на правила ст. 376 ЦК України є зайвим, не впливає на суть спору і не свідчить про незаконність рішення суду першої інстанції.

Не відповідають матеріалам справи доводи апелянта про порушення місцевим судом норм процесуального права, адже суд неодноразово здійснював виклики сторони у відповідності до норм ст.ст. 74, 75 ЦПК України за адресою, наданою органом міграційної служби.

Разом із цим слід зазначити, що розгляд справи без відповідача не вплинув на правильність ухваленого рішення і не порушив його права, так як ОСОБА_3 скористався можливістю подати заяву про перегляд заочного рішення (в якій обґрунтовував незгоду з рішенням, заперечував його доказами), а також обґрунтовував свою апеляційну скаргу.

Отже, принцип змагальності сторін був дотриманий.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 серпня 2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: