Категорія 54Доповідач Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного суду Вінницької області

від "18" червня 2015 р.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого судді : Медяного В.М.,

суддів: Копаничук С.Г., Пащенко Л.В.,

при секретарі: Агеєвій Г.В.,

за участю сторін у справі: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4 обласної ради ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 про визнання розпорядження незаконним, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, поновлення на посаді,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

18 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 про визнання розпорядження незаконним, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, поновлення на посаді.

Посилається у своєму позові на те, що розпорядженням. першого заступника голови ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 №83 від 15.04.2011 року він був призначений на посаду головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування з 19.04.2011 р. Трудовий договір з ним був укладений на невизначений строк.

В 2012 році були внесені зміни до «Основ законодавства про охорону здоров'я», відповідно до яких головних лікарів державних та комунальних закладів охорони здоров'я віднесли до категорії осіб, з якими повинні бути оформлені контрактні відносини. На час внесення змін до законодавства щодо контрактної форми договору з керівниками закладів охорони здоров'я, позивач уже працював на посаді головного лікаря за безстроковим трудовим договором, обов'язкове укладення контракту передбачалось для осіб, які призначені на посаду з 01.01.2012 р. і не поширювалось на керівників цих закладів, призначених до цієї дати, в тому числі і на нього.

03.05.2012 року ОСОБА_4 обласна ОСОБА_3 в особі голови уклала із ним контракт, згідно якого він зайняв посаду головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування на термін з 03.05.2012 року по 03.05.2013 року.

30.04.2013 р. з ним було переукладено контракт на один рік до 05.05.2014 року.

Розпорядженням голови ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 №86 від 05.05.2014 року його звільнено з посади головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування з 05.05.2014 р. у зв'язку з закінченням строку дії контракту.

Позивач вважає, що трудові відносини з ним було припинено з порушенням чинного законодавства, оскільки питання щодо призначення і звільнення керівників підприємств, які перебувають у комунальній власності, вирішуються виключно на пленарному засіданні ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3, а одноособово голова ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 не мав повноважень на прийняття відповідного розпорядження. Також вважає, що контрактна форма трудового договору була застосована незаконно, оскільки він працював на умовах безстрокового трудового договору.

Постановою ОСОБА_4 окружного адміністративного суду від 31.07.2014 р. визнано протиправним та скасовано пункт 5 рішення 22 сесії ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 6 скликання від 22.02.2014 р. «Про суспільно-політичну ситуацію в Україні», яким доручено голові обласної ОСОБА_3 в міжсесійний період укладати контракти і припиняти їх дію, призначати та звільняти працівників об'єктів спільної власності територіальних громад області з наступним затвердженням розпоряджень на сесіях обласної ОСОБА_3.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник - позивач у справі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції від 12.05.2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції скаржник - позивач у справі ОСОБА_2 та його представники апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представники відповідача ОСОБА_4 обласної ради апеляційну скаргу не визнали та заперечили проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 15.04.2011 р. першим заступником голови обласної ОСОБА_3 ОСОБА_7 видано розпорядження №83 про призначення ОСОБА_2 головним лікарем Печерської обласної лікарні відновного лікування з 19.14.2011 р. (підстава: заява ОСОБА_2 від 11.04.2011 р., подання управління охорони здоровя та курортів облдержадміністрації від 11.04.2011 р.

03.03.2012 року головою ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 ОСОБА_8 видано розпорядження №33 про застосування контрактної форми трудового договору з керівниками закладів охорони здоров»я - об»єктів спільної власності територіальних громад області, яким попереджено про переведення на контрактну форму трудового договору, разом з іншими також ОСОБА_2 - головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування. З розпорядженням ОСОБА_2 був ознайомлений, воно ніким не оспорювалось.

03.05.2012 року головою ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 ОСОБА_8 видано розпорядження №85 про укладення контракту з ОСОБА_2 - головним лікарем Печерської обласної лікарні відновного лікування терміном з 03.05.2012 р. по 03.05.2013 р.

Контракт з керівником закладу охорони здоров»я, що є у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 03.05.2012 р. укладений між ОСОБА_4 обласною ОСОБА_3 в особі голови обласної ОСОБА_3 ОСОБА_8 і ОСОБА_2, за яким укладено контракт на посаду головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування терміном з 03.05.2012 р. по 03.05.2013 р.

Рішенням 12 сесії ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 6 скликання від 17.07.2012 р. №387 «Про розпорядження голови обласної ОСОБА_3» схвалено і затверджено розпорядження голови обласної ОСОБА_3 №85 від 03.05.2012 р. про укладення контрасту з ОСОБА_2 - головним лікарем Печерської обласної лікарні відновного лікування.

30.04.2013р. головою ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 ОСОБА_8 видано розпорядження №116 про переукладення контрасту з ОСОБА_2 - головним лікарем Печерської обласної лікарні відновного лікування терміном з 03.05.2013 р. по 05.05.2014 р.

Контракт з керівником закладу охорони здоров»я, що є у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, від 30.04.2013 р. укладений між ОСОБА_4 обласною ОСОБА_3 в особі голови обласної ОСОБА_3 ОСОБА_8 і ОСОБА_2, з яким переукладено контракт на посаду головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування терміном з 03.05.2013 р. по 05.05.2014 року.

Рішенням 16 сесії ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 6 скликання від 20.06.2013 р. р. №552 «Про розпорядження голови обласної ОСОБА_3» схвалено і затверджено розпорядження голови обласної ОСОБА_3 №116 від 30.04.2013 р. про переукладення контракту з ОСОБА_2 - головним лікарем Печерської обласної лікарні відновного лікування.

Вищезазначені контракти позивачем укладались за його згодою, ним особисто підписані. Сторони дійшли згоди щодо умов кожного пункту договору (контракту), в тому числі щодо строку його дії, прав, обов"язків та відповідальності сторін.

З розпорядження голови ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 ОСОБА_9 №86 від 05.05.2014 р. вбачається, що відповідно до п. 18 ч. 6 та ч. 7 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 2 ст. 36 КЗпП України, рішення 20 сесії обласної ОСОБА_3 3 скликання від 27.03.2001 р. №360 «Про нову редакцію рішення 5 сесії обласної ОСОБА_3 3 скликання від 29.04.1999 р. «Про обєкти комунальної власності», п. 5 рішення 22 сесії обласної ОСОБА_3 6 скликання від 22.02.2014 р. №671 «Про суспільно-політичну ситуацію в Україні», розпорядження голови обласної ОСОБА_3 №116 від 30.04.2013 р. "Про переукладення контрасту з ОСОБА_2 - головним лікарем Печерської обласної лікарні відновного лікування", враховуючи подання Департаменту охорони здоров»я та курортів облдержадміністрації, звільнено ОСОБА_2 з посади головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування 05.05.2014 р. у звязку з закінченням строку дії контракту, п. 2 ст. 36 КЗпП України. Це розпорядження підлягає затвердженню на черговій сесії обласної ОСОБА_3.

Позивач ознайомлений з розпорядженням №86 від 05.05.2014 р., що підтверджується його підписом на розпорядженні та витягом з журналу видачі розпоряджень.

Згідно п. 5 рішення 22 сесії обласної ОСОБА_3 6 скликання №671 від 22.02.2014 р. «Про суспільно-політичну ситуацію в Україні» з метою оперативного вирішення питань та підвищення ефективності управління обєктами спільної власності територіальних громад області доручено голові обласної ОСОБА_3 в міжсесійний період укладати контракти і припиняти їх дію, призначати та звільняти працівників обєктів спільної власності територіальних громад області з наступним затвердженням розпоряджень на сесіях обласної ОСОБА_3.

Постановою ОСОБА_4 окружного адміністративного суду від 31.07.2014 р., залишеною без змін ухвалою ОСОБА_4 апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 р., визнано протиправним та скасовано пункт 5 рішення 22 сесії ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 6 скликання від 22.02.2014 р. «Про суспільно-політичну ситуацію в Україні».

Таким чином на час видачі розпорядження №86 від 05.05.2014 р. головою ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 ОСОБА_9 пункт 5 рішення 22 сесії обласної ОСОБА_3 6 скликання №671 від 22.02.2014 р. «Про суспільно-політичну ситуацію в Україні» був чинним.

Рішенням 31 сесії обласної ОСОБА_3 6 скликання від 16.01.2015 р. №810 «Про розпорядження голови обласної ОСОБА_3» схвалено та затверджено розпорядження голови обласної ОСОБА_3, видане в міжсесійний період, від 05.05.2014 р. №86 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування».

05.05.2014 року ОСОБА_2 видано трудову книжку, що підтверджується витягом з книги обліку трудових книжок і вкладишів до них керівників обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області.

Згідно ст. 21 ч. З КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктом 26 контракту від 30.04.2013 р., строк дії якого встановлено з 03.05.2013 р. по 05.05.2014 р., передбачено, що контракт припиняється:

а) після закінчення терміну дії контракту;

б) за згодою сторін;

в) до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених п.27 і 28 цього контракту;

г) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом.

Згідно ст. 36 ч. 1 п. 2 КЗпП України підставою припинення трудового договору є: закінчення строку (п. 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судом встановлено, що контракт з ОСОБА_2 був припинений в звязку з закінченням терміну його дії.

Згідно п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішується в установленому законом порядку питання щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Згідно ст. 55 ч. 7 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова обласної ради наділений повноваженнями видавати розпорядження.

Пунктом 18 ч. 6 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова обласної ради вирішує питання доручені йому радою.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції враховуючи вищевикладене, виходив з того, що контракти позивачем укладались з відповідачем про призначення його на посаду головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування за його згодою, ним особисто підписувались, строк дії контракту від 30.04.2013 р., укладеного з ОСОБА_2, закінчився, що стало причиною його звільнення з посади головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування. Голова ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3, видаючи розпорядження №86 від 05.05.2014 р., діяв в межах повноважень, рішенням 31 сесії обласної ОСОБА_3 6 скликання від 16.01.2015 р. №810 «Про розпорядження голови обласної ОСОБА_3» схвалено та затверджено розпорядження голови обласної ОСОБА_3, видане в міжсесійний період, від 05.05.2014 р. №86 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування», тому суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову про визнання неправомірним і скасування розпорядження №86 від 05.05.2014 р., поновлення позивача на посаді, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, тобто за недоведеністю позовних вимог.

Крім того, суд у своєму рішенні зазначив про те, що позивачем також пропущено строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, передбачений ст. 233 ч. 1 КЗпП України, оскільки трудову книжку він отримав 05.05.2014 р., а з позовом до суду він звернувся лише 18.06.2014 р., а доказів поважності причин неподання позову після 06.06.2014 р. (дня виписки з лікарні позивач суду не надав.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно п.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні даного позову суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, повно, обєктивно і всебічно зясував всі обставин.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 43 ЗУ „Про місцеве самоврядування в Україні управління обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад, призначення і звільнення їх керівників належить до компетенції обласних рад.

Згідно із частиною 7 статті 55 цього ж Закону голова обласної ОСОБА_3 наділений повноваженнями видавати розпорядження.

Пунктом 18 частини 6 статті 55 зазначеного Закону голова обласної ОСОБА_3 вирішує питання доручені йому радою.

Встановлено, що рішенням 22 сесії ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 6 скликання від 22 лютого 2014 року № 671 „Про суспільно-політичну ситуацію в Україні з метою оперативного вирішення питань та підвищення ефективності управління обєктами спільної власності територіальних громад області доручено голові обласної ОСОБА_3 в міжсесійний період укладати контракти і припиняти їх дію, призначати і звільняти керівників об»єктів спільної власності територіальних громад області з наступним затвердженням розпоряджень на сесіях обласної ОСОБА_3.

Таким чином, враховуючи вищенаведені нормативні акти, приймаючи розпорядження від 05 травня 2014 року №86 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування встановлено, що голова обласної ОСОБА_3 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та ЗУ „Про місцеве самоврядування в Україні та КЗпП України.

ЗУ „Про внесення змін до Основ законодавства України про охорону здоровя щодо удосконалення надання медичної допомоги від 07 липня 2011 року №3611-УІ внесено зміни до статті 16 ЗУ „Основи законодавства України про охорону здоровя, в якій зазначено, що керівники комунальних закладів охорони здоров»я призначаються на посаду шляхом укладання з ними контракту.

Конституційний Суд України у Рішенні від 09 липня 1998 року №12-рп/98 зазначив, що контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, його правову і соціальну захищеність. Умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до ст. 9 КЗпП України недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України.

Поширення сфери укладення контрактів на керівників державних, комунальних закладів охорони здоровя здійснено законодавцем відповідно до частин 3 статті 21 КЗпП України, тобто законом, і узгоджується з Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року №12-рп/98.

Пунктом 3 Постанови КМ України „Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності від 19 березня 1993 року №203 та пунктом 6 Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженого цією Постановою, передбачено, що з керівниками підприємств, раніше обраними чи призначеними на посаду, також укладаються або переукладаються контракти. Пунктом 5 цієї ж Постанови рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладенні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї Постанови.

Таким чином, за відсутності імперативного законодавчого регулювання зазначена норма щодо обовязкового укладення або переукладення контрактів з керівниками підприємств, установ та організацій, раніше призначеними на посаду, стосовно комунальної форми власності мала виключно рекомендаційний характер.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) дано офіційне тлумачення положень статті 58 Основного Закону України, відповідно до якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, укладання трудових договорів у формі контракту є обов'язковим лише для осіб, які призначаються на посади керівників закладів охорони здоров'я після 1 січня 2012 року, і не поширюються на керівників цих закладів, призначених до цієї дати. Відповідний висновок міститься в роз'ясненні Конституційного Суду України (лист від 01.08.2013 р. 322-14-17/1749). Наразі не виключається укладення контракту за згодою сторін, про що також відмічається у вказаному роз'ясненні.

Отже, оскільки для керівників закладів охорони здоров'я строки, на які укладаються контракти, законодавством не визначено, то це питання має вирішуватися за угодою сторін контракту.

Укладання контракту передбачає досягнення між сторонами згоди щодо строку його дії, прав, обов»язків і відповідальності сторін (в тому числі матеріальної), умов матеріального забезпечення і організації праці працівника, умов розірвання договору, в тому числі дострокового. Нав'язування власником працівнику певних умов контракту під загрозою звільнення суперечить закону і підлягає оскарженню в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з положень статті 9 Кодексу умови договорів про працю, в тому числі й контрактів, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

У Рішенні від 9 липня № 12- рп/98 Конституційний Суд України зазначив, що передбачений контрактом тимчасовий характер трудових відносин є однією з умов, які ускладнюють становище працівника.

Таким чином, примушування працівника, який працює на умовах безстрокового трудового договору, до укладання контракту з обмеженим строком його дії є погіршенням його становища, що може стати підставою для визнання такого контракту недійсним.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_2 особисто за два місяці до переведення на контрактну форму трудового договору з керівниками закладів охорони здоров'я був попереджений про це та ознайомлений з відповідним розпорядженням, особисто підписав контракт від 03 травня 2012 року на умовах, які були йому запропоновані, а надалі 03 травня 2014 року переуклав контракт на таких же умовах. Сторони досягли згоди щодо умов трудового договору, зокрема, щодо строку його дії, порядку організації праці керівника, прав та обов'язків та відповідальності сторін.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не оскаржує переведення його на контракту форму трудового договору. Не можна погодитись із твердженням апелянта про те, що укладення контракту носило формальну форму, оскільки дані твердження суперечать зібраними у справі доказам. Встановлено, що при підписанні контракту 30 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та головою ОСОБА_4 обласної ради жодних зауважень та доповнень до контракту не було, про що свідчать підписи та печатки під цією угодою. Крім того, умови даного контракту оскаржені позивачем не були.

03 березня 2012 року головою ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 видано розпорядження №33 „Про застосування контрактної форми трудового договору з керівниками закладів охорони здоровя - обєктів спільної власності територіальних громад області, яким попереджено керівників закладів охорони здоровя про переведення на контрактну форму трудового договору. Зокрема і ОСОБА_2, з яким він був ознайомлений 03 березня 2012 року. Зазначене розпорядження затверджено рішенням 11 сесії обласної ОСОБА_3 6 скликання від 27 квітня 2012 року №340 „Про розпорядження голови обласної ОСОБА_3.

Розпорядженням голови обласної ОСОБА_3 від 03 травня 2012 року №85 «Про укладення контракту з ОСОБА_2 - головним лікарем Печерської обласної лікарні відновного лікування укладено контракт з ОСОБА_2 строком на 1 рік.

Розпорядженням голови обласної ОСОБА_3 від 30 квітня 2013 року №116 «Про переукладення контракту з ОСОБА_2 - головним лікарем Печерської обласної лікарні відновного лікування укладено контракт з ОСОБА_2

Вищевказані розпорядження затверджені відповідно рішенням 12 сесії обласної ОСОБА_3 6 скликання від 17 липня 2012 року №387 „Про розпорядження голови обласної ОСОБА_3 та рішенням 16 сесії обласної ОСОБА_3 6 скликання від 20 червня 2013 року №552 „Про розпорядження голови обласної ОСОБА_3.

Названі контракти позивачем укладались за його згодою і ним особисто підписані. Сторони дійшли згоди щодо умов кожного договору (контракту), в тому числі щодо строку його дії, прав, обовязків та відповідальності сторін.

У звязку із закінченням строку дії контракту 05 травня 2014 року головою обласної ОСОБА_3 видано розпорядження №86 „Про звільнення ОСОБА_2 з посади головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_2 ознайомлено із цим розпорядженням, про що свідчить його особистий підпис в Журналі реєстрації видачі розпоряджень, а також видано трудову книжку, що свідчить його особистий підпис у Книзі обліку трудових книжок і вкладишів до них керівників обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що звільнення з посади позивача ОСОБА_2, у звязку із закінченням контракту було застосовано правомірно та з дотриманням усіх вимог Закону.

Також судом встановлено, що рішенням 31 сесії обласної ОСОБА_3 б скликання від 16 січня 2015 року №810 „Про розпорядження голови обласної ОСОБА_3 схвалено та затверджено розпорядження голови обласної ОСОБА_3 від 05 травня 2014 року №86 „Про звільнення ОСОБА_2 з посади головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування.

Судом встановлено, що розпорядження голови ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 від 05 травня 2014 року №86, про звільнення ОСОБА_2 з посади головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування 05 травня 2014 року у звязку з закінченням строку дії контракту, пункт 2 статті 36 КЗпП України, прийнято в межах повноважень, наданих голові обласної ОСОБА_3 та відповідно до умов контракту, а тому є законним та такими що повністю відповідають вимогам КЗпП України та розясненням викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» .

Враховуючи вищевикладене, а також те, що контракти між позивачем та відповідачем укладались про призначення його на посаду головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування за його згодою, ним особисто підписувались, строк дії контракту від 30.04.2013 року, укладеного з ОСОБА_2, закінчився 05.05.2014 року, що й стало причиною його звільнення з посади головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування, голова ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3, видаючи розпорядження від 03.05.2012 року №86, діяв в межах повноважень, рішенням 31 сесії ОСОБА_4 обласної ОСОБА_3 6 скликання від 16 січня 2015 року №810 „Про розпорядження голови обласної ОСОБА_3 схвалено та затверджено розпорядження голови обласної ОСОБА_3, видане в міжсесійний період, від 05 травня 2014 року №86 „Про звільнення ОСОБА_2 з посади головного лікаря Печерської обласної лікарні відновного лікування, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні даного позову за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно зясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх обєктивний склад, права та обовязки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а викладені доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис. ОСОБА_10

Судді:підписи. ОСОБА_11

ОСОБА_12

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний

.