Справа № 758/5761/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду із вищезазначеною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що більше 15 років проживала однією сім'єю та перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. В зазначений період часу у них народилось двоє дітей - син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що складені актовий запис № 119 від 16.02.2000 року відділом РАГС Подільського районного управління юстиції у м. Києві та актовий запис № 381 від 25.03.2003 року відділом РАГС Подільського районного управління юстиції у м. Києві.

Зазначає, що при реєстрації дітей та отриманні свідоцтв про їх народження в графі батько був вказаний ОСОБА_3 у порядку ст.135 СК України. В той же час факт визнання батьківства ОСОБА_3 відносно дітей підтверджується тим, що на протязі 15-ти років вони проживали разом в АДРЕСА_1, вели спільне господарство, останній неодноразово водив дітей до дошкільного закладу, до школи, відвідував дитячу лікарню. Виклик лікаря відбувався за вищевказаною адресою.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено актовий запис № 7058.

Вказує на те, що встановлення факту батьківства необхідно для прийняття спадщини, а саме 2/3 частини квартири АДРЕСА_1. У зв'язку з чим звертається з даною заявою до суду.

В судовому засіданні заявниця вимоги підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, до суду надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, при розгляді заяви покладаються на розсуд суду.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника заінтересованої особи, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення заявниці, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_7, про що 16.02.2000 року відділом РАГС Подільського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис за № 119, а ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_5, про що відділом РАГС Подільського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис за №381.

Як вбачається із Свідоцтва про народження ОСОБА_7, виданого 16.02.2000 року відділом РАГС Подільського районного управління юстиції у м. Києві, в графі «Матір» записано ОСОБА_1, а в графі «Батько» записано - ОСОБА_3 (а.с.4), а із Свідоцтва про народження ОСОБА_5, виданого 25.03.2003 року відділом РАГС Подільського районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що в графі «Матір» зазначено - ОСОБА_1, а в графі «Батько» записано - ОСОБА_3 (а.с.2).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис № 7058 (а.с.3).

Як вже зазначалося вище, заявниця звертаючись із зазначеною заявою до суду обґрунтовує її тим, що батьком дітей є саме ОСОБА_3, однак на час здійснення реєстрації народження дитини вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а на даний час він помер і запис про реєстрацію його батьком дітей не був внесений, через що не має можливості отримати спадщину після померлого батька дітям.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернув увагу судів на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України (далі - СК) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Як вже зазначалося вище судом встановлено, що діти заявниці відносно яких ставиться питання про встановлення факту батьківства, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_5, народилися ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно, тобто до 01.01.2004 року, а тому суд вважає за необхідне зважаючи на роз'яснення Пленуму Верховного Суду України при розгляді зазначеної справи застосувати відповідні норми КпШС, які регулювали зазначені правовідносини.

Так стаття 51 КпШС визначає, що взаємні права та обов'язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку.

За зальним правилом встановленим ст. 52 КпШС, походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків.

Згідно ж ст. 53 КпШС, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Судом встановлено, що діти заявниці відносно яких ставиться питання про встановлення факту батьківства були народжені не в шлюбі і відомості про батька Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві було записано зі слів матері відповідно до вимог ст. 55 КпШС, яка знайшла своє відображення в ст. 135 СК України та визначає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 7, 9 своєї Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

З системного аналізу ст. 53 КпШС в сукупності із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України можна зробити висновок, що при встановленні батьківства, суду достатньо встановити одну із трьох обставин, визначених в ч. 3 ст. 53, а саме спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства, на підставі належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 57, 58 ЦПК України.

Як вбачається з наданого суду Акту КП «Вітряні Гори» Подільського району м. Києва від 17.03.2015 року комісією в складі майстрів КП «Вітряні гори Подільського району міста Києва», ОСОБА_9, ОСОБА_10, в присутності мешканців кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_11, кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_12, кв. АДРЕСА_4 ОСОБА_13 на підставі письмової заяви від 17.03.2015 року за вхідним № 181 від ОСОБА_1, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1, складено даний Акт про те, що дійсно вона разом зі своїм громадським чоловіком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дітьми з 1999 року по 2010 рік проживала за адресою АДРЕСА_1 (а.с.72).

29.09.2014 року судом з метою встановлення кровного споріднення малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_3 було призначено судово-медичну генетично-ідентифікаційну експертизу (а.с. 45-47).

Згідно наданого суду Висновку експерта № 430 від 30.12.2014 року (а.с. 55-57), молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_5 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, згідно Нummel K at all Biostatische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden Stuttgard, 1971., біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_5 практично доведено.

Крім того, судом було допитано в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які вказали на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1. дійсно проживали однією сім'єю у квартирі АДРЕСА_1, і в період їх сумісного проживання у них народилось двоє дітей - син ОСОБА_7 та донька ОСОБА_5.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність заявницею факту їх спільного проживання з ОСОБА_3 та ведення спільного господарства з ним як до народження дітей так і після їх народження до смерті ОСОБА_3

Також суд бере до уваги як належний та допустимий доказ Висновок експерта № 430 від 30.12.2014 року, який підтверджує факт кровного споріднення малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_3, оскільки останній є повним, зрозумілим, обґрунтованим та таким, що не суперечить іншим матеріалам справи та встановленим в судовому засіданні обставинам.

Суд вважає, що в своїй сукупності зазначені докази підтверджують факт того, що ОСОБА_3 дійсно є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом встановлено, що законодавцем в чинному цивільно-процесуальному законодавстві України надано право учасникам цивільним правовідносин на звернення до суду із заявами про встановлення фактів, які мають юридичне значення, а також визначено переліків зазначених фактів та встановлено порядок розгляду зазначеної категорії справ.

Так стаття 256 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ч. 2 зазначеної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Як вже зазначалося вище, за зальним правилом встановленим ст. 52 КпШС, походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків.

Згідно ж ст. 53 КпШС, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що положення ст. 52 та ч. 1 ст. 53 КпШС знайшли своє відображення і в чинному на даний час СК України, а саме ст.ст. 133, 135, які визначають, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Враховуючи вимоги зазначених норм сімейного законодавства як тих, які діяли на момент виникнення правовідносин так і тих які чинні на даний час, а також враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, а саме факт того, що ОСОБА_3 помер, що виключає можливість подачі ним та заявницею спільної заяви, або особисто ним заяви про визнання батьківства, суд не вбачає на даний час можливості встановлення його батьківства відносно малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в інший спосіб як на підставі рішення суду про встановлення зазначеного факту.

Стаття 235 ЦПК України визначає, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги заявниці знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 51, 52, 53 КпШС, ст. 135 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 212, 213, 215, 235, 256, 257, 258 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та визнати його батьком неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Внести відомості про батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до актового запису № 119 від 16.02.2000 року про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2, видане 16.02.2000 року відділом РАГС Подільського районного управління юстиції у м. Києві), та до актового запису № 381 від 25.03.2003 року про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3, видане 25.03.2003 року відділом РАГС Подільського районного управління юстиції у м. Києві).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко