Справа № 455/1841/14 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/783/3037/15 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Гриновця Б.М.

При секретарі: Щербай В.П.

З участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 03 березня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що вона є власником будинку, її дочка, відповідач по справі вже більше року не проживає в спірному будинку, а відтак її слід визнати такою, що втрати право на проживання в будинку із зняттям з реєстрації.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 на праві власності (в порядку спадкування за законом) належить житловий будинок загальною площею 71, 4 кв.м. з господарськими будівлями по АДРЕСА_1

В даному будинку крім власника проживають та зареєстровані син власниці, дочка ОСОБА_3 (відповідач по справі) та четверо малолітніх дітей останньої (2004, 2007, 2009 років народження).

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В своїй позовній заяві покликалась на норми ЦК України.

Як беззаперечно встановлено судом, відповідачка, яка являється дочкою позивачки з народження зареєстрована і проживала в спірному будинку, який на праві власності належав матері позивачки і бабці відповідачки - ОСОБА_4

Між сторонами склалися неприязні відносини. Позивачка заперечує право відповідачки та її чотирьох малолітніх дітей на проживання в спірному будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач хоч і не проживає тимчасово в спірному будинку, однак не живе там з поважних причин (неприязні стосунки та побиття її позивачкою). Дані обставини були встановлені судом шляхом допиту свідків. Іншого житла ні у відповідача, ні у її дітей не має. Позивач в позовній заяві ставить вимогу про визнання втратившою право на користування житлом лише відповідачки, при тому що в спірному будинку зареєстровані четверо малолітніх дітей останньої. Тобто фактично ставить питання про розділення сімей.

При таких обставинах у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 03 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: