Справа № 653/3520/14-ц
Провадження № 2/653/71/15
РІШЕННЯ

іменем України

"15" липня 2015 р. Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді - Венглєвської Н.Б.,

при секретарі - Мустафаєві Ф.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Генічеської Державної нотаріальної контори про визнання права на спадщину та зобов'язання виконати обов'язок в натурі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Генічеської Державної нотаріальної контори у якому просить суд винести рішення яким визнати право ОСОБА_2 на отримання після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 спадщини у натурі та зобов'язати посадових осіб Генічеської державної нотаріальної контори видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3.4200 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3, який за життя склав заповіт, яким заповідав ОСОБА_2 належну йому земельну ділянку, розміром 3.4200 га., розташовану на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Після смерті ОСОБА_3, позивач, будучи спадкоємцем за заповітом вказаного майна, звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та 26.03.2013 року Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу за №54299423. В подальшому нотаріусом було надано запит позивачу для витребування правовстановлюючих документів. Як вказує позивач при зборі необхідних документів, вказаних нотаріусом, відбулася анексія АР Крим та нотаріальні реєстри на території тимчасово-окупованої території АР Крим було закрито, у зв'язку з чим він не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину за місцем заведення спадкової справи. У зв'язку з виникненням вказаної ситуації, позивач, за місцем свого проживання, звернувся до Генічеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак вказує, що державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Бернацькою Н.Г. відмовлено йому у видачі такого свідоцтва, оскільки свідоцтво про право на спадщину видається за місцем відкриття спадщини та рекомендовано звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю за підставами вказаними у позові, наполягає на їх задоволенні.

Відповідач завідувач Генічеської державної нотаріальної контори Бернацька Н.Г. в судове засідання не з'явилася, подавши заперечення проти позову, у яких просить суд відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову. В обґрунтування свого заперечення посилається на те, що відповідно до ст.. 6 Закону України «Про нотаріат» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Вказує, що згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі серії ХХ №345316 вбачається що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведена 26 березня 2013 року Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою, а отже свідоцтво про право на спадину має бути видано нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Однак враховуючи особливий правовий режим тимчасово-окупованої території АР Крим листом Міністерства юстиції України від 1/27.05.2014 року надано роз'яснення, що з огляду на обмежену діяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування на території АР Крим, реалізація в повному обсязі прав щодо нерухомого майна в тому числі шляхом спадкування тимчасово обмежена, що відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» є підставою для подання позивачем позову про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь АР Крим, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим.

Згідно матеріалів справи, за життя ОСОБА_3 зробив заповітне розпорядження, яким заповідав на випадок своєї смерті земельну ділянку, розміром 3.4200 га., розташовану на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_5

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №33583424 від 26.03.2013 року, ОСОБА_5 у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та нотаріусом Першої Сімферопольської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №168/2013.

Відповідно до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Згідно з ст.11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 подав заяву до нотаріального органу Автономної Республіки Крим з метою оформлення права на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3

За його зверненням органом нотаріату АР Крим було заведено спадкову справу, та надано запит для витребування правовстановлюючих документів на спадкове майно, зокрема інформаційну довідку з Державного Реєстру речових прав про реєстрацію права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна про наявність або відсутність заборони на земельну ділянку, що виступала об'єктом спадкування.

В подальшому як вказує позивач, після збору вказаних документів, через окупацію АР Крим нотаріальні реєстри на вказані території було закрито, та позивач звернувся за місцем свого тимчасового проживання до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Разом з тим, відповідно до п.2.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.12 р., у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом, нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Таким чином, за наявності відкритої спадкової справи щодо майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3, та подання спадкоємцем першої заяви до нотаріальних органів АР Крим, позивач ОСОБА_5 у зв'язку з анексією Криму позбавлений можливості оформити право на спадщину в органах нотаріату України.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В силу ст.. 1270 цього Кодексу, позивач вважається особою яка прийняла спадщину.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.13 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст.1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст.1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Разом з тим, Закон України «Про нотаріат» є спеціальним законом який визначає порядок вчинення певних нотаріальних дій. Так зокрема ст.. 6 вказаного Закону вказує, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

За таких обставин, суд визнає порушене право ОСОБА_2 на отримання свідоцтва про право на спадщину, однак вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки його право підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом нерухомого майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст.392 ЦК України, якою визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, згідно ст. 16, ЦК України, та керуючись ст. ст. 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, відповідно до ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Н.Б. Венглєвська