Справа № 541/522/15-ц
Провадження №2/541/394/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Ю.В..,

при секретарі - Кійченко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Радивонівське» про визнання договору оренди землі недійсним,

встановив:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ТОВ «Радивонівське», в якому просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 06.05.2008 року в розмірах 3,84 га, між нею та відповідачем, підписаний невідомою особою та зареєстрований 06.05.2008 року за № 71 в Державному реєстрі земель і яка належить їй на праві приватної власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 24.01.2007 року та яка розташована на території Остапівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що при укладенні договору представники ТОВ «Радивонівське» видали їй бланк договору та вказали де його потрібно підписати, що вона і зробила. Потім їй сказали що договір буде передано на підпис директору ТОВ «Радивонівське» Балюку І.М. Лише в січні 2015 року від односельців вона дізналась що договір оренди підписано заступником директора ТОВ «Радивонівське» ОСОБА_3, що не передбачене даним договором та має наслідком його недійсність через його підписання не уповноваженою особою. Посилаючись на ч.2 ст. 207 ЦК України зазначила, що навіть якщо особа, яка підписала договір оренди землі, відповідно до установчих документів ТОВ «Радивонівське» має право підпису, то дані обставини мають бути зазначені у договорі, вони є істотними і не можуть вирішуватися в односторонньому порядку. Зі змісту договору чітко видно, що від ТОВ «Радивонівське» даний договір має бути підписаний його директором, а не іншою особою. На підставі викладеного вважала що договір оренди землі від 06.05.2008 року слід визнати недійсним. Також просила стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору.

Під час судового розгляду позивачка та її представник ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності (а.с.9) позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому позивачка пояснила, що із змістом договору ознайомилась тільки у 2013 році, коли отримала його по пошті, але до цього щорічно отримувала від ТОВ «Радивонівське» орендну плату у натуральній та грошовій формі. На даний час її не влаштовує розмір орендної плати та те, що вона не має можливості приїхати до відповідача для вирішення питань, які виникають з питань оренди земельної ділянки, тому вона має намір передати свою земельну ділянку в оренду односельцю. Також зазначила, що підпис від її імені у договорі та акті прийому-передачі земельної ділянки їй не належить, але, незважаючи на роз'яснення судом їй та її представнику змісту ст. 60 ЦПК України та права заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для підтвердження цієї обставини, останні заявляти відповідне клопотання відмовились і просили визнати договір недійсним саме з підстав підписання його не уповноваженою особою зі сторони відповідача.

Представник відповідача Гришко В.В., що діє на підставі довіреності (а.с.17), позовні вимоги не визнав, вважав, що підстав для визнання спірного договору недійсним немає, пояснив, що договір оренди земельної ділянки від 06.05.2008 року дійсно підписаний ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності ТОВ «Радивонівське» від 2 лютого 2007 рок, яка була дійсна до 1 лютого 2010 року. На підтвердження цього надав копію вказаної довіреності та пояснив, що її оригінал не зберігся в зв'язку із закінченням строку зберігання. Також пояснив, що ТОВ «Радивонівське» виконувало і продовжує виконувати умови укладеного договору та вважає його дійсним до цього часу.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачці належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,84 га, що розташована на території Остапівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 24.01.2007 року (а.с.4).

Відповідно до договору оренди землі від 06.05.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Радивонівське», зареєстрованого у ПРФ ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06 травня 2008 року за № 71 (а.с.6), та акту про передачу та прийом земельної ділянки без дати (а.с.7) ТОВ «Радивонівське» отримало в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,84 га, яка належить позивачці ОСОБА_1

Згідно ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частинами 2, 4 статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Оскільки ТОВ «Радивонівське» було схвалено спірний договір оренди землі, про що свідчить те, що воно використовувало зазначену у договорі земельну ділянку та сплачувало позивачці орендну плату, що визнається позивачкою і відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню, отже вчинило дії, що свідчать про прийняття договору до виконання, тому, навіть за відсутності у ОСОБА_3 повноважень на підписання спірного договору (наявність яких відповідачем не доведена в порядку, визначеному ч.2 ст.64 ЦПК України) підстави для визнання його недійсним через цю обставину відсутні.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на момент реєстрації договору), істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Як вбачається із змісту цієї статті, закон не відносить до істотних умов договору оренди землі особу представника, який підписав договір від імені орендаря, тому посилання на це позивачки є безпідставними.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Оскільки підстави для визнання договору оренди землі від 06.05.2008 року недійсним через обставини, зазначені позивачкою, відсутні, а у позовній заяві нею не зазначено інших підстав для визнання спірного договору недійсним та під час судового розгляду не наведено та не надано доказів їх існування, суд вважає що у позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 204, 207, 237, 239, 241 ЦК України, Законом України „Про оренду землі", суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Радивонівське» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 3,84 га, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 24.01.2007 року та розташована на території Остапівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, укладеного 06.05.2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Радивонівське» і зареєстрованого в Державному реєстрі земель 06.05.2008 року за № 71 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю. В. Сидоренко