Номер провадження: 22-ц/785/3536/15
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Ісаєвої Н.В.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, стверджуючи, що вона є спадкоємицею за заповітом складеного 14.02.2007 року її матір'ю ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до заповіту їй (позивачці) у спадщину перейшло все майно, а саме 1/4 частка квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала її матері на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 травня 1998 року.

Позивачка вказує в позові, що при її зверненні до Іллічівської державної нотаріальної контори Одеської області щодо вступу у спадщину, їй стало відомо, що до цієї нотаріальної контори також звернулася із заявою на спадкування її рідна сестра ОСОБА_3, яка відповідно до закону має обов'язкову частку у спадщині.

Однак, позивачка стверджує, що відповідачка підлягає усуненню від права на спадкування з наступних підстав.

Позивачка вказує, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21 травня 1998 року, виданого Іллічівською міською радою, квартира АДРЕСА_1, належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_5 (батько), який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, частка якого відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 серпня 2007 року перейшла до неї (позивачки), після чого позивач є власником 1/2 частини вищевказаного майна; ОСОБА_4 (мати) належала 1/4 частки; ОСОБА_6 (сину позивача) належить 1/4 частки.

Вона (позивачка) разом з батьками та своїм сином постійно проживала у вказаній квартирі. Через смерть батька, у 2008 році її матір сильно захворіла на інсульт та з цього часу позивачка вказує, що вона взяла не себе повний обов'язок по наданню всілякої допомоги та догляду за своєю матір'ю (надання ліків, гігієнічні процедури, годування, санітарне обслуговування, морально-психологічна допомога, придбання необхідної медикаментозної бази для лікування, консультування з лікарями). Захворювання продовжувалося на протязі пяти років. Після погіршення стану здоров'я матері, позивачка у 2010 році звільнилася з місця роботи для того, щоб цілодобово доглядати за матір'ю. Під час хвороби матері, 14.03.2012 року позивачка народила дитину.

Позивачка зазначає в позові, що вона повідомляла відповідача про стан здоров'я матері та просила виконати обов'язок перед нею (допомогти матеріально, фізично, морально), але відповідачка один раз приїхала та подивилася на матір з початку захворювання у 2008 році.

Позивачка вважає, що відповідачка чітко усвідомлювала обтяжуючі обставини, які супроводжували родину позивача під час догляду за їх матір'ю, усвідомлювала свій обов'язок перед матір'ю, наслідки тяжкого стану здоров'я, але навмисно ухилялася від будь якого втручання по наданню допомоги для ОСОБА_4

У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та спросить суд усунути від права на спадкування ОСОБА_3 на спадщину, що відкрилася після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 січня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про усуненні від права спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, у відповідності до положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України, не надано доказів та не доведено підстав передбачених ст. 1224 ЦК України, відповідно до яких особу можна усунути від права на спадкування.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи і заснований на законодавстві.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилося двоє дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після реєстрації шлюбу у 1976 році ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_3 і в подальшому проживала зі своєю сім`єю окремо за іншою адресою.

ОСОБА_2 з сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала разом з своїми батьками у приватизованій у рівних частках на чотирьох осіб квартирі АДРЕСА_1 і після смерті батька успадкувала належну йому ? частину даної квартири, як спадкоємець першої черги, оскільки мати ОСОБА_4 відмовилася від своєї частки у спадщині на її користь, а інша дочка померлого ОСОБА_3 спадщину не приймала (фактично не проживала з померлим на час його смерті та відповідну заяву до нотаріуса не подавала).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина. За життя спадкодавцем ОСОБА_4 заповіт складено не було. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (діти), які у передбачений законом строк прийняли спадщину поданням відповідних заяв до нотаріуса.

Статтями 202, 203 СК України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд, при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи та звернення спадкодавця по допомогу до цієї особи, ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Зі змісту листа написаного від імені ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про надання допомоги у лікуванні, грошової підтримці та догляді та тимчасової неможливості у зв`язку із вагітністю здійснювати догляд іншою дочкою - позивачем по даній справі ОСОБА_2, вбачається, що даний лист датований 28.01.2012 року і відповідно до доданого позивачем до справи поштового конверту того же дня лист відправлений адресату по пошті. Проте згідно із поштовим штепмелем від 30.01.2012 року лист повернутий відправнику з відміткою про відмову адресату від одержання листа (а. с. 18-19).

Відповідач ОСОБА_3 категорично заперечує факт відмови від отримання нею поштової кореспонденції від своєї матері і ставить під сумінв, що лист від 28.01.2012 року дійсно написаний за ініціативою матері і що цей лист взагалі направлявся у конверті, який представила позивач, оскільки на коверті відсутній стікер з кодом ДП "Укрпошта", а проставити штамп з датою та написати потрібну адресу ніякої сладності не представляє. Також позивач вказує, що спілкувалася з матір`ю і вона ніколи не говорила відповідачу про цей лист.

Відповідно до довідки Державного закладу "Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України" від 13.02.2012 року ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду і не здатна самостійно самообслуговуватися (а. с. 15).

Отже безпорадний стан ОСОБА_4, тобто такий коли вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя та потребувала стороннього догляду, документально зафіксований медичною установою - ДЗ "Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України" 13.02.2012 року.

Доказів про безпорадний стан ОСОБА_4 станом на 28.01.2012 року, коли був написаний лист від імені спадкодавця до відповідача з проханням надання допомоги або на 30.01.2012 року - дату, коли поштова кореспонденція повернена на адресу відправника у зв`язку із відмовою адресату від її одержання, позивачем не надано.

Разом з тим згідно із довідкою Державного закладу "Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України" від 13.02.2012 року ОСОБА_2, проживає за такою самою адресою, як і ОСОБА_4, не працює і за станом здоров`я може доглядати за ОСОБА_4 безстроково.

За інформацією управління соціальної політики Іллічівської міської ради від 25.07.2014 року № 3275, ОСОБА_2 з 14.02.2012 року по 18.10.2013 року перебувала на обліку в Управлінні соціальної політики, як одержувач компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги особі похилого віку ОСОБА_4 (а.с. 12-15).

Районний суд вірно зазначив у рішенні, що позивачем не надано доказів про розмір пенсії, яку отримувала за життя ОСОБА_4 та про розмір компенсаційної виплати, яка була призначена ОСОБА_2 як особі, яка надавала соціальні послуги ОСОБА_4 у період з 14.02.2012 року до 18.10.2013 року, що має значення для оцінки майнового стану спадкодавця у порівняні з майновим станом відповідача, потребу спадкодавця у матеріальній допомозі від відповідача і спроможність останньої її надавати.

Крім матеріальної допомоги, у листі від 28.01.2012 року, який підписаний ОСОБА_4 також зазначалося про потребу допомоги від відповідача в одужанні та безпосередньому догляді.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач немає медичної освіти, перебуває на пенсії з 15.03.2011 року, знаходиться під наглядом лікаря загальної практики сімейної медицини і страждає на цілу низку захворювань - ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба II Б ступеню, ризик IV стадії, Серцева недостатність II ступеню. Ожиріння III-IV ступеню, хронічний гастродуоденит, Артрозо-артрит колінних суставів (а. с. 78).

При таких обставинах немає підстав вважати, що ОСОБА_3 за станом здоров`я могла безпосередньо здійснювати належний догляд за ОСОБА_4 та надавати їй медичну допомогу.

Таким чином, установивши, що ОСОБА_3, будучи дочкою ОСОБА_4, разом з матір`ю не проживала, оскільки остання проживала з молодшою дочкою ОСОБА_2 та з її дітьми й саме та здійснювала догляд за спадкодавцем, дійшов вірного по суті висновку про безпідставність й недоведеність позовних вимог, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_4 на час звернення до відповідача з листом про надання допомоги була у безпорадному стані й за недостатністю допомоги позивача дійсно потребувала саме допомоги відповідача, яку остання мала можливість надати, проте умисно ухилилася від її надання та не надала (матеріальна допомога, догляд, медична допомога тощо).

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин й вірно застосував положення норм матеріального права, й оцінивши усі забрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що спадкодавець потребувала допомоги, письмово зверталася по допомогу до відповідача, яка відмовилася отримувати лист від своєї матері, надісланий на адресу відповідача поштою, хоча могла надавати допомогу, про яку просила спадкодавець, є неспроможними, оскільки не узгоджуються встановленими у справі обставинами, не підтверджені належними доказами, фактично зведені до їх переоцінки і правильності остаточного висновку суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не проголосив рішення в день видалення у нарадчу кімнату і своєчасно не підготував та не направив позивачу повний тест рішення, не можуть бути взятими до уваги, оскільки з журналу судового засідання від 15.01.2015 року, що 15.01.2015 року о 11-29-07 та вийшов з нарадчої кімнати 16.01.2015 року о 12-39-32 та проголосив вступну та резолютивну частину рішення. Тривалість часу знаходження у нарадчій кімнаті законодавством не обмежена. Доводів про порушення районним судом таємниці нарадчої кімнати апелянтом не заявлено, обставин не наведено, доказів не представлено.

Дійсно повний текст рішення вручено представнику апелянта лише 26.01.2015 року. Проте, апеляційним судом ОСОБА_2 поновлено строк на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції і відкрито апеляційне провадження. Тому цей довід не може бути взятий до уваги, як підстава для скасування рішення суду першої інстанції.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи порушень матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

Н.В. Ісаєва