Справа № 742/5275/14 Провадження № 22-ц/795/701/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Зарічна Л. А. Доповідач - Шарапова О. Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШарапової О.Л.
суддів:Литвиненко І.В., Страшного М.М.
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 44 795 грн. та 3% річних в розмірі 2239.75 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 жовтня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким відповідач отримав позику в сумі 1700 дол. США строком до 02 червня 2013 року. Відповідач свої грошове зобов»язання у встановлений строк не виконав, що є підставою для стягнення суми боргу та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов»язання.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимоги.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що оригінал розписки підтверджує, що в забезпечення виконання зобов»язань за договором позики, він, апелянт, свою зарплатну картку передав позивачу по справі та повідомив останнього про існуючий пін-код. Апелянт вказує на те, що він був допитаний як свідок з обставин передачі зарплатної картки позивачу, але вказаним показанням суд не дав належної правової оцінки. Апелянт зазначає, що виписка по зарплатному рахунку про зняття готівкових коштів та його показання як свідка в сукупності свідчать про те, що зарплатна картка перебувала у позивача по справі та що останній отримував грошові кошти готівкою. Апелянт зазначає, що станом на 02 червня 2013 року з його зарплатного рахунку позивачем було знято 13320 грн., тобто сума боргу становила лише 680 грн., але 21 червня 2013 року позивач зняв з вказаної карточки ще 1 820 грн., тобто зобов»язання виконане в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку.

Встановлено, що 02 жовтня 2012 року між сторонами був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1700 доларів США, які зобов'язувався повернути до 02 червня 2013 року. Факт отримання грошових коштів саме у розмірі 1700 дол. США підтверджується розпискою від 02 жовтня 2012 року та не оспорювалось в ході розгляду справи. В розписці від 02 жовтня 2012 року також зазначається, що відповідач залишає позикодавцеві зарплатну картку для зняття грошових коштів у разі невиконання ним, відповідачем, грошового зобов»язання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач зобов'язання за договором позики не виконав, а тому суму заборгованості за договором та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов»язання слід стягнути в примусовому порядку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_5 пояснив, що не зважаючи на зміст розписки відповідач йому зарплатну картку не передавав і грошові кошти з зарплатного рахунку він, позивач, не отримував. Згідно з зарплатною карткою відповідача зняття готівки відбувалося до 02 червня 2013 року, тобто до настання строку виконання грошового зобов»язання, що також вказує на те, що зарплатна картка знаходилась у відповідача.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку ОСОБА_7, за період з 19 жовтня 2012 року по 29 липня 2013 року по картковому рахунку проводились операції по зняттю готівки, автоматичне погашення кредиту та погашення кредиту. В ході розгляду справи відповідач не заперечував, що має кредитні зобов»язання перед банківськими установами.

Враховуючи, що погашення кредиту може бути проведене лише держателем платіжної картки, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач платіжну картку позивачу не передавав і останній грошові кошти з карткового рахунку відповідача не отримував.

Крім того, відповідачем не надано розписок або інших належних доказів про повернення грошових коштів позивачу.

За таких обставин, апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач зобов'язання за договором позики не виконав, а тому суму заборгованості за договором та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов»язання слід стягнути в примусовому порядку.

Доводи апелянта про те, що оригінал розписки підтверджує, що в забезпечення виконання зобов»язань за договором позики, він, апелянт, свою зарплатну картку передав позивачу по справі та повідомив останнього про існуючий пін-код, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_5 факт отримання зарплатної картки відповідача заперечував і ці заперечення узгоджуються з даними виписки по картковому рахунку про погашення кредитних зобов»язань, яке може проводитися лише держателем картки. Крім того, в основному зняття готівки відбувалось в період до 02 червня 2013 року, тобто до настання строку виконання грошового зобов»язання.

Доводи апелянта про те, що він був допитаний як свідок з обставин передачі зарплатної картки позивачу, але вказаним показанням суд не дав належної правової оцінки, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки апелянт є відповідачем по справі, тобто зацікавленою особою.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що фактично відповідачем зарплатна картка позивачу не передавалась.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: