Справа № 460/201/15 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/3105/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 05 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 05 березня 2015 року вищезазначений позов задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 500 грн. на кожну дитину, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 23 січня 2015 року і до їх повноліття.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 23 січня 2015 року і до досягнення дитиною трьох років (до ІНФОРМАЦІЯ_9).

Суд стягнув з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір 243 грн. 60 коп.

Суд допустив до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць в розмірі 2000 грн. та 500 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що він частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки хоча і усвідомлює свій обов'язок утримувати неповнолітніх дітей, однак, сплачувати визначену судом суму аліментів він не має можливості.

Апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги те, що на даний момент він не має постійної роботи з повним графіком зайнятості та з повним окладом заробітної плати і відсутність на даний час в нього роботи пов'язана не з його бездіяльністю, а виключно з кризою, яка настала в країні та ростом рівня безробіття.

Апелянт стверджує, що він не зможе сплачувати щомісяця аліменти в розмірі 2500 грн., оскільки на даний час він таких доходів не отримує.

Апелянт зазначає, що загальний розмір аліментів, який він може сплачувати на дітей та дружину становить 1000 грн., тобто по 200 грн. на кожну дитину та колишню дружину.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції змінити та визначити розмір аліментів на дітей і дружину по 200 грн.

Апелянт ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час судового засідання, що підтверджується його розпискою на повідомленні про розгляд справи на 07.05.2015р. (а.с.54), про причини неявки суд не повідомив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, тому розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_3, перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач з 19 липня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року (а.с. 6).

Під час перебування у зазначеному вище шлюбі у сторін народилося четверо дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 2-5).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною -ОСОБА_8 до досягнення ним трьохрічного віку, отримує державну допомогу по догляду за дитиною, інших доходів немає, оскільки здійснює догляд за малолітніми дітьми.

Судом першої інстанції також встановлено, що діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, а відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей надає нерегулярно у вигляді продуктів харчування та одягу, у зв'язку з чим позивач звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів на неї та дітей.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пунктах 15-17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.06р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття й способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. У разі недосягнення такої домовленості, той з батьків, з яким проживає дитина має право звернутися з відповідним позовом про стягнення аліментів на користь дитини, які присуджуються в частці від заробітку (доходу) її батька чи матері або у твердій грошовій сумі й виплачуються щомісячно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Стаття 84 СК України визначає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст. 180 СК України щодо обов'язку обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, матеріального становища відповідача, який в даний час не працює, але є працездатною особою, розміром прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років - 1032 грн. та віком від 6 до 18 років - 1286 грн., а також взявши до уваги те, що інших осіб на утриманні у відповідача немає, правильно, з урахуванням вимог ст.182 СК України, стягнув аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно, а також правильно з урахуванням матеріального становища чотирьох дітей, які проживають з матір'ю, яка не працює у зв'язку з тим, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною стягнув на неї аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_8 трьох років.

Розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, на думку колегії апеляційного суду, є достатнім для забезпечення необхідних потреб дітей та їх матері, з якою вони проживають та за яким вона здійснює догляд.

Суд апеляційної інстанції з метою перевірки твердження апелянта про те, що позивачка отримує допомогу в Управлінні соціального захисту населення Яворівської РДА при народженні четвертої дитини та соціальну допомогу малозабезпеченій сім'ї встановив, що ОСОБА_2 дійсно отримує зазначені допомоги (а.с.58), однак, це не звільняє відповідача від дотримання обов'язку батька щодо утримання ним своїх дітей, визначеного ст. 180 СК України, ураховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною особою, не має на утриманні інших осіб та не надав суду апеляційної інстанції будь-яких доказів про утримання чотирьох дітей.

Твердження апелянта про те, що він не може знайти роботу і погоджується сплачувати аліменти в загальній сумі 1000 грн. на місяць (по 200 грн. на кожну дитину і 200 грн. на дружину) не заслуговують на увагу, оскільки апелянтом не надано доказів, що ним вживаються заходи для отримання роботи, а саме - перебування останнього на обліку в центрі зайнятості. Доводи апелянта про можливість ним отримати частково заробіток 120 грн. на місяць також не підтверджують його дійсний матеріальний стан, оскільки ОСОБА_4 твердить про спроможність сплати аліментів в сумі 1000 грн.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище та не висновки суду першої інстанції з якими погоджується суд апеляційної інстанції, не впливають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржуване рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.