У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 28 серпня 2002 року, виданого Малосивастянівською сільською радою Христинівського району Черкаської області, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,11 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У березні 2000 рокуміж нею тасільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальності «Україна» (далі - СТОВ «Україна») був укладений договір оренди землі строком на п'ять років. У2009 роцівонанадала своєму колишньому чоловіку - ОСОБА_4, довіреність на отримання орендної плати та пересилання їй поштою зі строком дії до 23 лютого 2012 року. Після закінчення строку дії довіреності орендна плата їй надходила не від орендаря СТОВ «Україна», а від товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» (далі - ТОВ «ПК «Зоря Поділля». У 2014 році вона дізналасяпро те, що між нею та ТОВ «ПК «Зоря Поділля» укладено договір оренди земельного паю строком на 10 років, однак умови договору її не влаштовують.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, збільшивши позовні вимоги, просила суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 12 червня 2012 року з ТОВ «ПК «Зоря Поділля», та зобов'язати відповідача повернути їй земельну ділянку площею 2,11 га.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 27 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 12 червня 2012 року, укладений від імені ОСОБА_3 та від імені ТОВ «ПК «Зоря Поділля». Зобов'язано відповідача повернути (передати) ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,11 га, яка належить їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 28 серпня 2002 року, виданого Малосивастянівською сільською радою Христинівського району Черкаської області. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ПК «Зоря Поділля» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не нею, а іншою особою - ОСОБА_5, який на момент вчинення правочину не був її представником, оскільки строк дії довіреності закінчився 23 лютого 2012 року. Таким чином, спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_3, тому відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є недійсним.

Проте до таких висновків суди дійшли з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданим 28 серпня 2002 року Малосевастянівською сільською радою Христинівського району Черкаської області, ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 2,11 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Малосевастянівської сільської ради Христинівського району. До отримання державного акта на право власності на землю позивач користувалась нею на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай).

30 березні 2000 року між ОСОБА_3 та СТОВ «Україна» укладений договір оренди землі строком на п'ять років, який у подальшому пролонговано.

ОСОБА_3проживає в м. Ніжині Чернігівської області, не має змоги приїжджати та отримувати орендну плату, у зв'язку з чим 23 лютого 2009 року вона надала нотаріально посвідчену довіреність колишньому чоловіку - ОСОБА_4, на право від її імені одержувати в ПК «Зоря», що знаходиться в с. Мала Севастянівна Христинівського району Черкаської області, належні їй гроші у будь-якій сумі згідно з укладеним нею 30 березня 2000 року договором оренди землі площею 2,11 га. Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 23лютого 2012 року (а.с. 95).

12 червня 2012 року укладено договір оренди землі від імені ОСОБА_3 з ТОВ «ПК «Зоря Поділля» строком на десятьроків. Даний договір пройшов державну реєстрацію в реєстраційній службі Христинівського районного управління юстиції Черкаської області 25 травня 2014 року.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ПК «Зоря Поділля» укладений договір оренди землі, який підписаний обома сторонами та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим ОСОБА_3 достатніх і належних (ст. ст. 57 - 59 ЦПК України) доказів того, що вона не підписувала оспорюваний договір не надала, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Так, згідно з повідомленням Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 15 червня 2015 року визначити в категоричній або вірогідній формі чи виконані досліджувані підписи самою ОСОБА_3 чи іншою особою у спірному правочині не є можливим.

Проте саме позивач зобов'язаний довести підстави недійсності правочину (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз'яснено, виходячи зі змісту ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК України, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Разом з тим посилання суду на показання свідка ОСОБА_4 щодо укладення договору оренди землі від 12 червня 2012 року є порушенням ст. ст. 58, 59 ЦПК України та положень ч. 1 ст. 218 ЦК України.

Також суди, пославшись як на доказ на довіреність від 23 лютого 2009 року, не звернули увагу на те, що в ній зазначено підприємство - ПК «Зоря», яке відсутнє в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що вказана довіреність видана на отримання орендної плати в СТОВ «Україна», що не відповідає матеріалам справи.

При цьому судом установлено, що ОСОБА_3 отримувала орендну плату від ТОВ «ПК «Зоря Поділля» в період 2012 - 2014 років та авансом за 2015 рік і незгоди ні з умовами договору, ні з фактом використання земельної ділянки орендарем не виявляла.

Отже, з урахуванням вимог ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України позивач не вказала, чим саме порушені її права укладеним договором оренди земельної ділянки.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПКУкраїни суди зазначених вимог закону не врахували, не встановили належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не перевірили доводи ОСОБА_3 щодо непідписання нею спірного договору та укладення договору поза її волею й чим її доводи підтверджуються та дійшли передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» задовольнити частково.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик