Справа № 221/4736/2012 Провадження № 22-ц/772/1659/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 46Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Жданкіна В.В., Іванюка М.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору дарування, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2012 року ОСОБА_8 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог Староміський райвідділ державної міграційної служби у Вінницькій області, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації та усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житла (а.с.1-5). В подальшому ОСОБА_8 уточнила позов, звернувшись до ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Староміського районного відділ державної міграційної служби у Вінницькій області, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_7, з вимогами про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житла та зняттям з реєстрації з квартири №30 по вул. 50-річчя Перемоги,36 в м. Вінниці (а.с.24-27).

В листопаді 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому вказали, що квартира №30 по вул. 50-річчя Перемоги,36 в м. Вінниці належала їм по 1/4 частки кожному, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міськради 25.02.1999 року на підставі рішення №196 від 25.02.1999 року, що було зареєстровано в КП «ВМБТІ».

13.07.2012 року між ними-позивачами та відповідачем ОСОБА_7 був укладений договір дарування вказаної квартири, який було нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №967.

Вироком суду були встановлені обставини, що ОСОБА_7 шляхом обману, умисно приховуючи відомості про порядок та обставини набуття ним права власності на спірну квартиру №30 по вул. 50-річчя Перемоги,36 в м. Вінниці, уклав 21.08.2012 року з відповідачем ОСОБА_8 договір купівлі-продажу даної квартири і остання належним чином зареєструвала право власності.

Враховуючи, що спірна квартира вибула з володіння родини ОСОБА_5 внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 і, на підставі ст. 388 ЦК України, вона підлягає витребуванню від добросовісного набувача, позивачі, уточнивши свої вимоги в ході розгляду справ, просили визнати недійсним договір дарування від 13.07.2012 року, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі №967. Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 квартиру №30, що по вул. 50-річчя Перемоги,36 в м. Вінниці, скасувавши державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8, зареєстрованого на підставі рішення від 12.09.2012 року. Визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності на спірну квартиру в рівних частках.

Ухвалою Вінницького міського суду від 04.04.2014 року первісний позов ОСОБА_8 було залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду від 04 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено повністю.

В апеляційній скарзі, строк подачі якої поновлено, 3-тя особи ОСОБА_2, який не брав участі у розгляді справи,просить рішення суду в частині позовних вимог щодо витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 квартири №30, по вул. 50-річчя Перемоги,36 в м. Вінниці, скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_8, зареєстрованого на підставі рішення від 12.09.2012 року та визнання за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності в рівних частках на спірну квартиру, як постановлене з порушенням вимог закону, скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в задоволенні вказаних позовних вимог. В решті рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення 3-ої особи ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_8, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення по слідуючих підставах.

Згідно із ст.3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, перелік яких передбачений ст.16 ЦК України.

Згідно ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України).

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ч.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом.

В розясненнях Пленуму ВСУ в п.10 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначена позиція про те, що майно від особи, яка не є стороною недійсного правочину (добросовісного набувача), може бути витребувано шляхом подання віндикаційного позову.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст.203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги згідно з ч.1 ст.215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 25.02.1999 року, зареєстрованого в КП ВМБТІ 01.03.2012 року, квартира №30 по вул. 50-річчя Перемоги, 36 в м. Вінниці належала ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 1/4 частці кожному (а.с.9). Згідно договору дарування від 13.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за №967, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 подарували вказану квартиру ОСОБА_7 (а.с.9), а останній, згідно договору купівлі-продажу від 21.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрованого в реєстрі за №5518, продав дану квартиру ОСОБА_8 (а.с.10-12).

Вироком Вінницького міського суду від 19.07.2013 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12.12.2013 року (а.с.122-129), ОСОБА_7 був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.190 (ч.3) (по епізодам заволодіння майном родини ОСОБА_5 та ОСОБА_8В.), 358 (ч.4) (по епізоду використання підробленого паспорта ОСОБА_6В.), 70 КК України та засуджений до 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі (кримінальному провадженні), що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вони вчинені цією особою.

Вищевказаним вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 приблизно в квітні - на початку травня 2012 року, розробивши план злочинних дій та ввівши в оману родину ОСОБА_5, умисно шляхом шахрайства заволодів, на підставі нотаріально оформленого 13.07.2012 року договору дарування, квартирою №30 по вул. 50-річчя Перемоги,36 в м. Вінниці, що належала на праві приватної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, по 1/4 частці кожному, чим завдав останнім матеріальну шкоду на суму 267117 грн. Також встановлено, що ОСОБА_7, ввівши в оману ОСОБА_8 щодо порядку та обставин набуття ним права власності на вищевказану квартиру, 15.08.2012 року уклав з нею попередній договір про наміри продажу квартири, отримавши в якості забезпечення реалізації намірів 1000 доларів США, а 21.08.2012 року він уклав із ОСОБА_8 договір купівлі-продажу даної квартири, який був посвідчений нотаріально, та отримав від покупця 32000 доларів США, що станом на 21.08.2012 року складало 255766 грн. і цими грошима розпорядився на власний розсуд. ОСОБА_8 була визнана потерпілою в кримінальній справі і за вироком суду з ОСОБА_7 на її користь стягнуто завдану матеріальну шкоду в сумі 263759 грн. (а.с.114-121).

Задоволюючи позов, суд врахував вищевказані обставини і вимоги закону та виходив з того, що ОСОБА_7 навмисно ввів другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а у ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було відсутнє волевиявлення на відчуження власності при укладанні договору дарування спірної квартири, а тому договір дарування від 13.07.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №967, підлягає визнанню недійсним і відповідно підлягають задоволенню вимоги позивачів про витребування з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_8 квартири №30 в будинку №36 по вул. 50-річчя Перемоги в м. Вінниці, про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_8 на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2012 року та про визнання (на підставі ст.392 ЦК України) за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 права власності в рівних частках на квартиру №30 в будинку №36 по вул. 50-річчя Перемоги в м. Вінниці.

При цьому судом було враховано, що матеріальна шкода відповідачу ОСОБА_8 була відшкодована за вироком суду від 19.07.2013 року шляхом стягнення з ОСОБА_7 на її користь 263759 грн..

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Третя особа - ОСОБА_2 в скарзі посилається на те, що рішення суду в частині позовних вимог щодо витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 квартири №30, по вул. 50-річчя Перемоги,36 в м. Вінниці, скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_8, зареєстрованого на підставі рішення від 12.09.2012 року та визнання за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності в рівних частках на спірну квартиру є незаконним та необґрунтованим, оскільки на час укладання договору купівлі-продажу від 21.08.2012 року він-апелянт знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_8, спірна квартира була придбана за їхні спільні кошти, проте при розгляді даної справи судом не було вирішено питання про склад осіб, які мають брати участь у справі, не зясовувалось питання чиїх прав, крім сторін, торкається вирішення даного спору та не було притягнуто його-апелянта до участі у справі, в наслідок чого суд оскаржуваною частиною рішення позбавив його права власності на частину спірної квартири як на частку у спільному сумісному майні подружжя.

Зазначені посилання не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів справи, первісно в суд з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, 3-я особа Староміський райвідділ державної міграційної служби у Вінницькій області, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації та усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житла (а.с.1-5) звернулась у вересні 2012 року ОСОБА_8 - дружина ОСОБА_2. При цьому ОСОБА_8 в своїй позовній заяві ОСОБА_2 не вказала ні в якості позивача, ні в якості третьої особи. Сам ОСОБА_2 в своїй заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення вказує, що йому було відомо про звернення його дружини ОСОБА_8 з первісним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7 (а.с.204). Однак і він, у звязку з цим, не звернувся в суд з заявою про залучення його до участі у справі. В подальшому, після предявлення в листопаді 2012 року зустрічного позову до ОСОБА_8 (а.с.60-62), остання також не ставила перед судом питання щодо залучення до участі у справі її чоловіка ОСОБА_2.

Рішення у даній справі було ухвалено судом ще 04.04.2014 року і ніким із сторін, в строк і порядок, визначені законом, оскаржено не було.

З огляду на вимоги ч.1 ст.35, ч.1 ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вийти за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, а також залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, якщо така особа не була залучена до участі у справі в суді першої інстанції.

Разом з тим, з матеріалів справи видно, і це було враховано судом, що за вироком суду від 19.07.2013 року (а.с.114-121) матеріальна шкода (тобто грошові кошти сплачені при укладанні договору купівлі-продажу спірної квартири) відповідачу ОСОБА_8 була відшкодована шляхом стягнення з ОСОБА_7 на її користь 263759 грн. Отже, таким чином було вирішено питання відшкодування спільних грошових коштів подружжю ОСОБА_8 і ОСОБА_2, які були використані останніми при придбані спірної квартири.

ОСОБА_2 жодних достовірних і допустимих доказів на підтвердження своїх посилань в скарзі щодо порушення оскаржуваним рішенням його прав, як подружжя, не надав.

Доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновок суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: /підпис/