Справа № 761/1421/14-ц
Провадження № 2/761/105/2015
У Х В А Л А

Іменем України

15 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві клопотання представника позивача ОСОБА_1, про призначення судово-психологічної експертизи у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції м. Києва, Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в :

У січні 2014 року надійшла до суду позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

Позивач зазначив, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 75 років померла його мати ОСОБА_5, 1937 року народження, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 24 липня 2013 року.

Після смерті матері він звернувся до Третьої Київської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак його повідомили, що мати 5 жовтня 2010 року склала заповіт, за яким усе своє майно заповіла своєму внуку ОСОБА_3. Між тим у березні 2012 року матір'ю було надано йому, позивачу, доручення на переоформлення її квартири на позивача.

Позивач вважає, що вищезазначена дія свідчить про те, що його мати ОСОБА_5, 1937 року народження мала намір іншим чином розпорядитися своєю нерухомістю.

Позивач зазначив, що у 2002 році його мати перенесла гостре порушення мозкового кровообігу (ГПМК), у зв'язку із чим на протязі останніх років свого життя (2008 - 2013 роки) хворіла, постійно проходила лікування, у тому числі стаціонарне.

Так його мати працювала в аптеці ДТГО, південно-західної залізниці в період 1980-1993 роки. В зв'язку з чим у період з 15 вересня по 24 вересня 2010 року перебувала на стаціонарному лікуванні, в Дорожньої клінічної лікарні № 2, ДТГО, південно західної залізниці.

З грудня 2002 року по січень 2003 року ОСОБА_5, 1937 року народження, лікувалась в Київської міській клінічній лікарні № 9, після перенесеного в 2002 році інсульту.

З січня 2003 року по кінець лютого 2003 року проходила лікування в Інституті нейрохірургії імені академіка А.П. Ромоданова НАМН України, в Центрі реабілітації.

5 жовтня 2010 року матір'ю Позивача ОСОБА_5 було складено заповіт на користь Відповідача та засвідчено нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Єрух А.М.

Після складання 5 жовтня 2010 року вищезазначеного заповіту - ОСОБА_5 22 березня 2012 року надала довіреність Позивачу, якою уповноважила свого сина ОСОБА_2 бути її представником в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» з питань замовлення та отримання від її імені відповідних документів на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 для укладення у подальшому договору дарування цієї квартири.

Як зазначено у висновку експертного дослідження від 14 січня 2014 року, проведеного фахівцем Українського Центру судових експертиз, до якого він позивач, звернувся - психолога дані індивідуально-психологічних властивостей у поєднанні із стресовими обставинами за станом здоров'я могли обумовити психологічну залежність від близького родича, могли призвести до імпульсивного прийняття рішення ОСОБА_5 щодо складення заповіту 05.10.2010 року (а.с. 26 - 35).

В судове засідання 15 жовтня 2015 року з'явились позивач та його представник, інші сторони в судове засідання по цивільній справі не з'явились.

В судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про призначення судово-психологічної експертизи у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції м. Києва, Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

Суд поставивши це питання на обговорення, виніс протокольну ухвалу від 15 жовтня 2015 року про витребування доказів по цивільній справі № 761/1421/14-ц, провадження № 2/761/105/2015 за цим позовом для можливості про призначення та проведення судово-психологічної експертизи у цій справі. Та було зобов'язано Головних лікарів Дорожньої клінічної лікарні № 2, ДТГО, південно західної залізниці, Київської міської клінічної лікарні № 9, Інституті нейрохірургії імені академіка А.П. Ромоданова НАМН України, надати Шевченківському районному суду м. Києва оригінали медичних документів щодо хворої ОСОБА_5, 1937 року народження, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 75 років померла, за періоди останніх років її життя починаючи з 2008 - 2013 роки, коли вона хворіла, постійно проходила лікування, у вищезазначених стаціонарах.

Як вбачається з матеріалів матеріали цивільної справ № 761/1421/14-ц ухвалою суду від 13 серпня 2014 року (а.с. 150) зупинено провадження у даній справі за клопотанням позивача до вирішення справи за його позовом до Приватного нотаріуса Київського міського округу про визнання незаконними дій ОСОБА_5 щодо посвідчення заповіту 05 жовтня 2010 року та скасування нотаріальної дії та зобов'язання вчинення певних дій.

Ухвалою від 10 квітня 2015 року (а.с. 190) відновлено провадження у даній справі у зв'язку із поверненням із Апеляційного суду м. Києва справи за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського округу про визнання незаконними дій ОСОБА_5 щодо посвідчення заповіту 05 жовтня 2010 року та скасування нотаріальної дії та зобов'язання вчинення певних дій.

Суд заслухавши думку позивача та його представника щодо клопотання про призначення судово-психологічної експертизи у даній справі, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується дане клопотання, об'єктивно оцінивши надані докази, які мають значення для проведення експертизи, оглянувши матеріали цивільної справ № 761/1421/14 -ц за цим позовом та матеріали цивільної справ № 761/17993/14-ц за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського округу про визнання незаконними дій ОСОБА_5 щодо посвідчення заповіту 05 жовтня 2010 року та скасування нотаріальної дії та зобов'язання вчинення певних дій вважає, що клопотання представника позивача ОСОБА_1, про призначення судово-психологічної експертизи у цій справі підлягає задоволенню.

З наступних підстав.

Як зазначено у клопотання представника позивача ОСОБА_1, про призначення судово-психологічної експертизи предметом позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним який складений 5 жовтня 2010 року матір'ю Позивача ОСОБА_5 заповіт на користь Відповідача у справі ОСОБА_3.

Проте, уже після складання даного заповіту - 22 березня 2012 року ОСОБА_5 надала довіреність Позивачу, якою уповноважила свого сина ОСОБА_2 бути її представником в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» з питань замовлення та отримання від її імені відповідних документів на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 для укладення у подальшому договору дарування цієї квартири.

Вказана дія на думку сторони позивача свідчить про те, що ОСОБА_5 мала намір іншим чином розпорядитися своєю нерухомістю.

ОСОБА_5 після перенесеного у 2002 році гострого порушення мозкового кровообігу почувала себе вкрай погано, постійно хворіла, не могла обійтися без сторонньої допомоги, потребувала уваги. В останні декілька років свого життя ОСОБА_5 була досить емоційною, неврівноваженою, запальною, конфліктною, у неї часто змінювалися настрій та рішення, інколи на протилежні, мати Позивача боялася залишатися наодинці.

З 15 по 24 вересня 2010 року ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Дорожньої клінічної лікарні № 2 ст. Київ ДТГО «Південно-Західної залізниці», їй був поставлений повний діагноз: «Гіпертонічна хвороба III ст. Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія III в стадії субкомпенсації на тлі перенесеного ГПМК по типу геморагії (2002 рік) з наявністю стійкого вестибуло-цефалгічного синдрому, двобічної пирамідної недостатності». Після виписки із лікарні її забрав Відповідач і мати Позивача, напевно, у подяку йому за це склала спірний заповіт. У подальшому про цей заповіт вона забула і вже хотіла квартиру подарувати Позивачу.

Мати Позивача хотіла, щоб квартира, у якій вона проживала, після її смерті перейшла до Позивача, адже він у даній квартирі виріс та проживав разом із мамою, доглядав та піклувався за нею. Спірний заповіт ОСОБА_5 склала під впливом тяжких для неї обставин та раптової уваги Відповідача. Її волевиявлення не було вільним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 Цивільного кодексу України).

Так, частиною третьою статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

До того ж, згідно частини першої статті 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Частиною другою статті 1257 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Доказом того, що фізичний стан здоров"я ОСОБА_5 на період укладення заповіту впливав на її поведінку та рішення може бути відповідний висновок судово-психологічної експертизи.

Тому просив суд призначити у справі № 761/1421/14-ц судово-психологічну експертизу проведення якої доручити експертам «Українського центру судових експертиз» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 43/2).

На розгляд та вирішення експерта поставити наступні питання:

- Які характерологічні особливості та поведінкові прояви виявляла ОСОБА_5, 1937 року народження, на період укладання правочину (жовтень 2010 року)?

- Чи містяться у характері зазначеної ситуації (укладання заповіту щодо квартири 05.10.2010 року) психологічні ознаки проблемного волевиявлення, обумовленого станом здоров'я та індивідуально-психологічними особливостями ОСОБА_5?

Як вбачається з матеріалів цивільної справи 761/1421/14-ц, провадження 2/761/105/2015 за цим позовом предметом позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним, який є складений 5 жовтня 2010 року матір'ю Позивача ОСОБА_5 заповіт на користь Відповідача у справі ОСОБА_3.

Позивач та його представник в своїх поясненнях в судовому засіданні зазначили наступне, що 05 жовтня 2010 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті все майно, заповідала ОСОБА_3. Даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єрух Аллою Михайлівною та зареєстровано в реєстрі за № 876 (а.с. 36). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 24 липня 2013 року (а.с. 8).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що суд першої інстанції не врахував висновку експертного дослідження фахівця психолога, медичні документи і що могло би бути підтверджено показами свідків. Тому вважає висновок спеціаліста може бути належним доказом того, що фізичний стан здоров'я ОСОБА_5 на період укладення заповіту впливав на її поведінку та рішення.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 761/17993/14-ц, провадження 2/761/5477/2014 за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського округу про визнання незаконними дій ОСОБА_5 щодо посвідчення заповіту 05 жовтня 2010 року та скасування нотаріальної дії та зобов'язання вчинення певних дій.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено. Рішення від 04 листопада 2014 року набрало законної сили.

Як встановлено судом 05 жовтня 2010 року ОСОБА_5 було складено заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єрух А.М., за яким усе своє майно ОСОБА_5 заповідала своєму онуку ОСОБА_3.

ОСОБА_5 була інвалідом І групи, оскільки у 2001 році вона перенесла гостре порушення мозкового кровообігу, у зв'язку з чим протягом останніх років свого життя вона дуже хворіла, постійно проходила лікування.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року, яке набрало законної сили було встановлено що, 05 жовтня 2010 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті все майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те. що буде належати їй за законом на день її смерті та що згідно законодавства України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків, у тому числі - квартиру під номером АДРЕСА_2 заповідала ОСОБА_3. Даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єрух Аллою Михайлівною та зареєстровано в реєстрі за № 876, матеріали цивільної справи № 761/17993/14-ц, провадження 2/761/5477/2014 (а.с. 36).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 24 липня 2013 року, матеріали цивільної справи № 761/17993/14-ц, провадження 2/761/5477/2014 (а.с. 8).

Як вбачається з ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва зазначила, що суд першої інстанції вірно встановив, що з заповіту ОСОБА_5 вбачається, що перед його підписанням, вона його прочитала уголос, про що свідчить її власноручний запис: «Заповіт прочитаний мною уголос до підписання та підписаний об 11 годині 50 хвилин і відповідає моїй волі», матеріали цивільної справи № 761/17993/14-ц, провадження 2/761/5477/2014 (а.с. 36).

Також в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року зазначено, що ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції свої доводи обґрунтував, ще з тим що суд першої інстанції не врахував висновку експертного дослідження фахівця психолога, медичні документи і що могло би бути підтверджено показами свідків.

Тому при розгляді цивільної справи 761/1421/14-ц, провадження 2/761/105/2015 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції м. Києва, Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним суд вирішуючи клопотання про проведення експертизи вважає, що предметом цього позову є визнання заповіту від 05 жовтня 2010 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 876 недійсним.

Підставою звернення до суду в цьому позові позивач посилається на те, що у зв'язку з тим що в 2002 році його мати перенесла гостре порушення мозкового кровообігу (ГПМК), у зв'язку із чим на протязі останніх років свого життя (2008 - 2013 роки) хворіла, постійно проходила лікування, у тому числі стаціонарне. Так після цих обставин гостре порушення мозкового кровообігу (ГПМК), фізичний стан здоров'я ОСОБА_5 на період укладення заповіту міг впливти на її.

Позивач вважає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 Цивільного кодексу України).

Так, частиною третьою статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

До того ж, згідно частини першої статті 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Тому беручи до уваги вище зазначене суд вважає, що згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України, приймаючи до уваги, що в процесі розгляду даної справи виникла необхідність з'ясування обставин які потребують спеціальних знань в галузі медицини та враховуючи гарантію оплати проведення експертизи позивачем, суд вважає, що слід призначити по матеріалам цивільних справ та наданих медичних документах судово-психологічну експертизу.

Відповідно до ст. 53 ЦПК України про права та обов'язки експертів, згідно з частиною 13 цієї статті експерти попереджаються про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України за дачу за відомо неправдивого висновку або за відмову від виконання покладених на них обов'язків та про відповідальність, передбачену законом, - за невиконання інших обов'язків.

Керуючись ст. 6 закону України „ Про судову експертизу", та ст. ст. 53, 143, 144, п.1 ч.1 ст. 202 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Задовольнити клопотання представника позивача ОСОБА_1, про призначення судово-психологічної експертизи у цивільній справі № 761/1421/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції м. Києва, Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

Призначити у цивільній справі № 761/1421/14-ц, провадження 2/761/105/2015, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції м. Києва, Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним судово-психологічну експертизу по матеріалам цієї цивільної справи 761/1421/14-ц, провадження 2/761/105/2015 та матеріалам цивільної справи № 761/17993/14-ц, провадження 2/761/5477/2014 за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського округу про визнання незаконними дій ОСОБА_5 щодо посвідчення заповіту 05 жовтня 2010 року та скасування нотаріальної дії та зобов'язання вчинення певних дій, на вирішення якої експертам поставити наступні запитання:

- Які характерологічні особливості та поведінкові прояви виявляла ОСОБА_5, 1937 року народження, на період укладання правочину (жовтень 2010 року)?

- Чи містяться у характері зазначеної ситуації (укладання заповіту щодо квартири 05.10.2010 року) психологічні ознаки проблемного волевиявлення, обумовленого станом здоров'я та індивідуально-психологічними особливостями ОСОБА_5?

Доручити проведення експертизи «Українського центру судових експертиз» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 43/2).

У розпорядження експертів для проведення експертизи надати матеріали цивільної справи № 761/1421/14-ц, провадження № 2/761/105/2015, та матеріалам цивільної справи № 761/17993/14-ц, провадження № 2/761/5477/2014 на підставі яких, винести висновок проведеної експертизи.

Покласти оплату експертизи на позивача ОСОБА_2, зареєстрований та проживає за адресою: 04060, АДРЕСА_1, тел. НОМЕР_2.

Провадження в справі на час проведення експертизи зупинити.

Ухвала в частині зупинення провадження може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подаються до Апеляційного суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя: О.Ф. Малинников.