Провадження № 2- 3922/15
В справі № 760/7792/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А ЇН И

/ заочне/

13 травня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

при секретарі - Боровик О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-я ооба: Солом»янський районний відділ Державної міграційної служби в м. Києві про визнання такими, що втратила право користування жилим приміщенням, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати відповідачів такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Посилається в позові на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2006 року, укладеного між нею та відповідачами, вона є власником даної квартири.

Після укладення договору купівлі-продажу відповідачі звільнили квартиру від своїх особистих речей, виїхали з квартири та передали їй, однак до цього часу залишаються зареєстрованими в квартирі.

З моменту укладення договору купівлі-продажу відповідачі в квартирі не проживають, не користуються нею і їх проживання їй невідоме.

Виходячи з того, що реєстрація відповідачів у квартирі, яка належить їй на праві власності,порушує її права, як власника, просить задовольнити позов.

Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд до відома не поставили.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Встановлено, що 13.304.2006 року між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу, згідно з яким відповідачі продали, а позивачка придбала квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п.11 договору відповідачі зобов»язалися при укладенні договору звільнити квартиру та знятися з реєстраційного обліку в ній до 10.05.2006 року.

Згідно з довідкою ф№3 від 10.104.2015 року відповідачі з реєстраційного обліку в спірній квартирі не знялися до цього часу і залишаються зареєстрованими в квартирі.

/ а.с. 6 - 7 /

За правилами п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється, в тому числі, у разі відчуження власником свого майна.

Таким чином відповідачі, провівши відчуження спірної квартири, втратили право власності на неї.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пунктом 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про захист права власності та інших речових прав» визначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Як встановлено вище, відповідачі були співвласниками спірної квартири та зареєстровані в ній.

На підставі Договору купівлі-продажу від 13.04.2006 року власником спірної квартири стала позивачка.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація-це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Тобто, зазначеними правовими актами визнано визначення житла як місця проживання шляхом зазначення адреси.

Виходячи з викладеного вище, відчуження спірної кварти відповідачами, в зв»язку з чим вони втратили право власності на неї, однак у порушення умов договору з реєстраційного обліку в квартирі після укладення договору не знялися, суд вважає, що факт реєстрації відповідачів у квартирі порушує право позивачки, як власника даної квартири, а тому підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням .

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.16, ч.1 ст.29, 317, ч.1 ст. 346, 319, 391 Цивільного кодексу України, Законом України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 3-4, 10-11, 57-60,88, 209,212-215, 218,224 ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 243, 60 гр. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: