АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/1027/15 Головуючий 1 інст. - Караченцев І.В.
Справа №635/7307/14-ц Доповідач - Шаповал Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Макарова Г.О.,

Кіпенка І.С.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа - Липецька сільська рада Харківського району Харківської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, зобов"язавши відповідачів за власний рахунок звільнити спірну земельну ділянку від усіх самовільно розміщених ними об"єктів (металевий паркан, літній душ, цегла тощо); поновити встановлені межові знаки; не перешкоджати ОСОБА_3 користуватись земельною ділянкою для обслуговування розміщеного на ній житлового будинку та встановлення паркану по межі такої ділянки.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що у вересні 2003 року вона придбала у власність житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1. Під час розроблення технічної документації на земельну ділянку, необхідну для обслуговування придбаного житлового будинку з надвірними будівлями, у позивача неодноразово виникали конфлікти з приводу встановлення межі земельної ділянки з сусідніми землекористувачами - відповідачами у справі.

У зв"язку з цим, позивач звернулась до Комісії з питань агропромислового комплексу, екології, земельних відносин та використання земельних ресурсів у складі депутатів Липецької сільської ради, яка вирішила земельний спір з приводу меж земельних ділянок.

Враховуючи погоджені межі, на підставі рішення ХХХХV сесії Липецької сільської ради VІ скликання від 25.12.2013 року позивачем оформлено право власності на земельну ділянку. Попри наявність правовстановлюючих документів на земельну ділянку відповідачами грубо порушується право власності позивача, а саме: чиниться опір при встановленні паркану по межі своєї земельної ділянки; розібрано 15 м паркану, який було правомірно встановлено в присутності членів комісії, відповідачі випускають бійцівську собаку, чим перешкоджають нормальному проживанню, підходу до газового обладнання будинку та його обслуговування; частково встановили металевий паркан, літній душ, уклали цеглу, чим перешкоджають в користуванні земельною ділянкою, самовільно прибрали межові знаки (шнур), встановлені по межі земельної ділянки. У зв"язку з тим, що відповідачі не бажають добровільно звільнити земельну ділянку та перешкоджають її нормальному використовуванню, позивач вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено. Усунено їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом солідарного зобов"язання відповідачів за власний рахунок звільнити вказану земельну ділянку від усіх самовільно розміщених ними об"єктів (металевий паркан, літній душ, цегла тощо); поновити встановлені межові знаки; не перешкоджати ОСОБА_3 користуватись земельною ділянкою для обслуговування розміщеного на ній житлового будинку та встановлення паркану по межі такої ділянки. Вирішено питання про судові витрати.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що судом порушено його право користування надвірними будівлями, заперечує проти того, що порушує право позивача на користування земельною ділянкою.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

За змістом ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7 наголошує, що відповідно до статей 95, 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки мають бути повернуті їх власникам або землекористувачам.

Згідно п. 4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376 , зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686 , п. 4.1. відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

4.2. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

4.3. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

4.4. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

4.5. Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється відповідно до розділу III цієї Інструкції.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями у АДРЕСА_1., згідно договору купівлі - продажу від 19. 09. 2003 року.

Згідно свідоцтва про право власності від 30. 01. 2014 року їй належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розміром 0,1817 га. ( а.с. 19)

Від житлового будинку АДРЕСА_1 позивачці належить частина земельної ділянки що забезпечує належне обслуговування житлового будинку № 38.

Між тим, відповідачі чинять перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що підтверджено актом комісії № 13 від 15. 10. 2013 року .

10 липня 2014 р. комісія з питань агропромислового комплексу екології, земельних відносин та використання земельних ресурсів у складі депутатів Липецької сільської ради за участю інженера - землевпорядника склала акт про те, що відповідачем порушуються межі між їх сусідніми земельними ділянками, а саме: відповідачі розібрали 15 м. паркану, встановили металевий паркан, літній душ, уклали цеглу, чим перешкоджають позивачці у користуванні своєю земельною ділянкою. ( а.с. 22)

Із довідки Липецької сільської ради Харківського району Харківської області від 13 лютого 2015 року вбачається, що за відповідачами числяться земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1500 га; для товарного виробництва площею 0, 1000 га на території Липецької сільської ради.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 листопада 2013 року за яким ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є спадкоємцями на житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що на земельній ділянці за вказаною адресою розташований, зокрема, літній душ "З" ( а.с. 42 - 44)

Згідно технічного паспорту на домоволодіння відповідачів до складу надвірних будівель входить літній душ "З", побудований у 2005 році.

Отже, по справі встановлені взаємовиключні обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі висновків експертів.

Сторонам по справі були роз'яснені положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України за змістом якої суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин по справі; роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом

Між тим, сторони звернулися до суду апеляційної інстанції з заявами про відмову у призначенні судової експертизи. ( а.с. 148, 149)

Позивачкою не доведено, за рахунок чого і в якому розмірі відбулося зміщення межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та захоплення земельної ділянки відповідачами.

При вирішенні спору суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до технічної документації, а саме технічного паспорту на житловий будинок та характеристики будинку, господарських будівель та споруд, літній душ № З" побудований ще у 2005 році, ( а.с.86), тобто задовго до існуючого конфлікту і майже одночасно, а також не зазначив точних координат частини земельної ділянки, яку відповідачі повинні повернути позивачці.

Вказаним рішенням суду відповідачів було позбавлено права власності на нерухоме майно, що було їми отримано у спадщину.

Верховний Суд України у своїй постанові №6-164 цс 12 від 23 січня 2013 року, ухваленої з підстав, передбачених ч.1 ст.355 ЦПК України, зазначив, що прийнявши у встановленому порядку спадщину, спадкоємець, з часу її відкриття, набуває речові права на неї - право володіння та право користування. Право розпорядження нерухомим спадковим майном виникає у спадкоємця з часу державної реєстрації такого майна.

Із свідоцтва про право на спадщину вбачається, що спадкодавець, ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що набувши право власності на нерухоме майно - літній душ, відповідачі набули право користування земельною ділянкою під ним, а тому, суд першої інстанції зазначене не врахував і передчасно прийняв рішення про звільнення земельної ділянки, на якій з 2005 року знаходиться літній душ.

Доводи позивача про те, що літній душ був частково переміщений і на час складання ату його не було, спростовуються технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що при складанні акту від 10 липня 2014 року комісія виділили сторонам однакову за розміром частину спірної ділянки.

При цьому, залишилися не з'ясованими обставини, передбачені п. 4.4 Інструкції, а саме, як сторони фактично використовували земельну ділянку до конфлікту та які існували межі спірної земельної ділянки, оскільки позивачка придбала будинок ще у 2003 році .

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем в ст. ст. 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов'язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

За змістом ст. 158 ЗК України встановлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду.

З урахуванням наведеного, рішення суду слід скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про поновлення її порушених прав і надати докази на які вона посилається як на обґрунтування позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року - скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: