Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернула ся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є донькою ОСОБА_2, племінницею ОСОБА_3 та онукою ОСОБА_4.

За життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належало домоволодіння № 1 по пров. Люблинський в м. Дніпропетровську та земельна ділянка площею 0,0589 га. , кадастровий номер :03:237:0013, яка розташована в м. Дніпропетровську пров. Люблинський 1. ОСОБА_4 належало 5/6 частин домоволодіння та земельної ділянки, а ОСОБА_3 1/6 частина домоволодіння та земельної ділянки.

ОСОБА_4 померла 22 лютого 2001 року, спадкоємцем за законом була її донька ОСОБА_3, яка своєчасно у відповідності до вимог чинного законодавства прийняла спадщину після смерті померлої ОСОБА_4 про що 18 грудня 2001 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 5/6 частин домоволодіння та 5/6 частин земельної ділянки, однак в Управлінні земельних ресурсів свідоцтво зареєстроване не було, державний акт на вказану частину земельної ділянки ОСОБА_3 за життя переоформлено не було.

11 березня 2008 року ОСОБА_3 померла, та оскільки спадкоємців першої черги не було, то спадкоємцем другої черги за законом була її рідна сестра (мати позивача) ОСОБА_2, яка своєчасно у відповідності до вимог закону звернулася з заявою до нотаріуса для прийняття спадщини.

23 січня 2009 року ОСОБА_2 отримала в Першій дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння, яке розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Люблинський 1, однак оформити свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку спадкоємець ОСОБА_2 не змогла, в зв*язку з тим, що померла ОСОБА_3 за життя не зареєструвала своє право власності на 5/6 частин земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння.

14 червня 2012 року мати позивача ОСОБА_2 померла, спадкоємцем померлої є позивач, яка своєчасно звернулася до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця.

22 березня 2013 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння, розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Люблинський 1, яке 22 березня 2013 року було зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер 1.

13 квітня 2013 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову у здійсненні нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Люблинський 1, після померлої 14 червня 2012 року ОСОБА_2 в зв*язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме на земельну ділянку. Тому позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої 14 червня 2012 року, яка складається з земельної ділянки загальною площею 0,0589 га, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Люблинський, 1 кадастровий номер :03:237:0013, втому числі 5/6 частин даної земельної ділянки які належали ОСОБА_3, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, та 1/6 частини цієї земельної ділянки яка належала ОСОБА_3 померлій 11 березня 2008 року, спадкоємцем якої була ОСОБА_2, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши що вони є неналежним відповідачем.

Представник третьої особи Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з*явилися про день, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2, племінницею ОСОБА_3 та онукою ОСОБА_4 /а.с.9-13/.

За життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належало домоволодіння № 1 по пров. Люблинський в м. Дніпропетровську та земельна ділянка площею 0,0589 га. , кадастровий номер :03:237:0013, яка розташована в м. Дніпропетровську пров. Люблинський 1. ОСОБА_4 належало 5/6 частин домоволодіння та земельної ділянки, а ОСОБА_3 1/6 частина домоволодіння та земельної ділянки /а.с.14-17/.

ОСОБА_4 померла 22 лютого 2001 року /а.с. 18/, спадкоємцем за законом була її донька ОСОБА_3, яка своєчасно у відповідності до вимог чинного законодавства прийняла спадщину після смерті померлої ОСОБА_4 про що 18 грудня 2001 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 5/6 частин домоволодіння та 5/6 частин земельної ділянки /а.с. 101 оборот- 102/, однак в Управлінні земельних ресурсів свідоцтво зареєстроване не було, державний акт на вказану частину земельної ділянки ОСОБА_3 за життя переоформлено не було.

11 березня 2008 року ОСОБА_3 померла /а.с. 76/, та оскільки спадкоємців першої черги не було, то спадкоємцем другої черги за законом була її рідна сестра (мати позивача) ОСОБА_2, яка своєчасно у відповідності до вимог закону звернулася з заявою до нотаріуса для прийняття спадщини /а.с.74 оборот/.

23 січня 2009 року ОСОБА_2 отримала в Першій дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння, яке розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Люблинський 1 /а.с. 76/, однак оформити свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку спадкоємець ОСОБА_2 не змогла, в зв*язку з тим, що померла ОСОБА_3 за життя не зареєструвала своє право власності на 5/6 частин земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння.

14 червня 2012 року мати позивача ОСОБА_2 померла /а.с.17/, спадкоємцем померлої є ОСОБА_1, яка своєчасно звернулася до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця /а.с.55/.

22 березня 2013 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння, розташоване за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Люблинський 1, яке 22 березня 2013 року було зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер 1 /а.с. 63/.

13 квітня 2013 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову у здійсненні нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Люблинський 1, після померлої 14 червня 2012 року ОСОБА_2 в зв*язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме на земельну ділянку /а.с.30/.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

П.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:

*ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної

ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності

на земельні ділянки;

*виготовлення технічної документації на земельні ділянки;

*визначення меж земельної ділянки в натурі;

*погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами;

*одержання у встановленому порядку Державного акта на землю;

*реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 за життя належним чином не оформила право власності на спірну земельну ділянку суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Судові витрати розподілити на підстав ст.. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Демидова