АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5862/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/8/К/15 Тарасенко О.В.
Категорія - 27 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

22 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: відповідача- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 лютого 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Надра" (надалі - ПАТ КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що 25.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено договір за № 88/П/40/2008-980, згідно його умов ОСОБА_3 отримав кредит у гривнях з метою придбання автотранспортного засобу на загальну суму 82 980,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,65% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.04.2015 року.

ОСОБА_3 своїх зобов'язань по договору не виконав, тому станом на 01.07.2013 року утворилась заборгованість в сумі 171 374,88 грн., яка складається з: - 80 539,95 грн. - непогашений кредит;

· 63 745,30 грн. - несплачені відсотки;

· 12 491,40 грн. - пеня за прострочення строків виконання зобов'язань;

· 8 298,00 грн. - штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу;

- 6 300,23 грн. - сума індексації за період прострочених платежів, яку і просили стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати по справі.

Заочним рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 лютого 2014 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача ПАТ КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору в сумі 171 374,88 грн. та 1 713,74 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права.

Так відповідно до ст.. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якощо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом, проте станом на час розгляду справи, відсутній факт того, що ОСОБА_3 не приступив до виконання взятих на себе зобов'язань та відсутній сам факт невиконання зобов'язання, оскільки не настав кінцевий строку, встановлений договором.

Крім того, ОСОБА_3, вважає, що головна обставина по справі, а саме сума боргу у розмірі 171 374,88 грн. позивачем не доведена.

Також відповідач вважає необґрунтованою ту обставину, що позивач мав право на використання індексу інфляції при розрахунку заборгованості, оскільки таке право позивача не передбачено умовами укладеного кредитного договору, проте суд першої інстанції наведену обставину не перевірив, та безпідставно задовольнив позов в цій частині.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає в повній мірі.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Як встановлено судом першої інстанції, 25.04.2008 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 88/П/40/2008-980 (а.с. 9-13), згідно умов якого відповідачу надано кредит в сумі 82 980,00 грн. на придбання автотранспортного засобу зі строком повернення кредиту до 20.04.2015 року під 18,65% річних. Згідно умов вказаного кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язався перед позивачем за повернення кредиту та нарахованих відсотків, відшкодування збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором.

Кредит було отримано ОСОБА_3 25.04.2008 року, що підтверджується заявою на видачу готівки (меморіальним ордером) від 25.04.2008 року. (а.с. 19)

Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, плату за кредит своєчасно не повернув.

Станом на 01.07.2013 року заборгованість за кредитом складала 171 374,88 грн., яка складається із: - 80 539,95 грн. - непогашений кредит; 63 745,30 грн. - несплачені відсотки; 12 491,40 грн. - пеня за прострочення строків виконання зобов'язань; 8 298,00 грн. - штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу; 6 300,23 грн. - сума індексації за період прострочених платежів.

Вирішуючи спір по суті, суд вірно встановив обставини по справі, дав їм належну оцінку і відповідно до норм матеріального та процесуального права обґрунтовано дійшов до висновку про задоволення позову та стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_3., оскільки позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти, та відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як вбачається із договору кредиту 25.04.2008 року, його було укладено сторонами шляхом підписання, що свідчить про те, що сторони дійшли згоди щодо усіх його умов, а ОСОБА_3 підписанням договору підтвердив свою згоду з умовами кредитування.

Згідно умов кредитного договору, а саме п. 2.2.1 позичальник повертає кредит та сплачує Банку передбачені п.1.1.3.1 даного договору відсотки (18,65% річних) безготівковим перерахуванням або внесенням грошових коштів на поточний рахунок Банку, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 2 377,00 грн.

Сторони погодили, що внесення мінімального платежу по кредиту відбувається в наступному порядку: щомісячно, до 18 числа поточного місяця, а Банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця, п.2.2.3 кредитного договору.

Вимоги Банку, щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не суперечать умовам договору, які визначені сторонами і погоджені ними.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_3 не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, оскільки строк закінчення виконання зобов'язання встановлений у договорі та погоджений сторонами, а від так зобов'язання мало бути проведено до 20.04.2015 року.

Так, передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Саме по собі звернення до суду з вимогою про дострокове задоволення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.

Крім того відповідно до п.4.2.5 кредитного договору Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань, щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів передбачених кредитним договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж.

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_3 зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обов'язок відповідача нести відповідальність перед позивачем щодо погашення заборгованості по кредиту.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, в частині того, що головна обставина по справі, на думку апелянта, а саме сума боргу у розмірі 171 374,88 грн. позивачем не доведена, колегія суддів зазначає наступне.

Так, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 заявив клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, з метою встановлення реального розміру існуючої заборгованості ОСОБА_3 перед Банком за кредитним договором № 88/П/40/2008-980 від 25.04.2008 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року, клопотання ОСОБА_3 було задоволено, по справі призначено судову економічну експертизу, проведення якої було доручено експерту - Лябах Н.М. (50000, АДРЕСА_1

05 січня 2015 року за вх. № 12/15 від експерта Лябах Н.М. на адресу апеляційного суду надійшов висновок судової економічної експертизи №07-14 від 12.12.2014 року, зі змісту якого вбачається, що в розрізі наданих на дослідження документів не надається за можливе визначити розмір заборгованості ОСОБА_3 по зобов'язанням за договором «Автопакет» № 88/П/40/2008-980 від 25.04.2008 року. станом на 01.07.2013 року. (а.с. 144-180)

Виклик експерта Лябах Н.М. в судове засідання суду апеляційної інстанції з метою надання нею пояснень стосовно проведеної експертизи, в рамках даного провадження та постановлення ухвал, про витребування від позивача певного пакету документів, так не дали чіткої відповіді, щодо реального розміру заборгованості ОСОБА_3 перед Банком станом на час подання позову.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58, ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не отримавши чіткої відповіді із висновку експерта, щодо розміру заборгованості, ОСОБА_3 не заявив клопотання про проведення повторної екпертизи по справі.

Перевіривши правильність даних розрахунку (а.с. 14-15), колегія суддів погоджується з розміром заборгованості за кредитом, стягнутої за рішенням суду першої інстанції в сумі 171 374,88 грн., яка складається із: - 80 539,95 грн. - непогашений кредит; 63 745,30 грн. - несплачені відсотки; 12 491,40 грн. - пеня за прострочення строків виконання зобов'язань; 8 298,00 грн. - штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу; 6 300,23 грн. - сума індексації за період прострочених платежів.

В порушення вимог, зазначених норм закону, відповідачем також не надано жодних доказів в спростування правильності наведеного позивачем розрахунку та в законності ухваленого рішення суду.

Одже, колегія суддів доводи апеляційної скарги в цій частині визнає безпідставними.

Стаття 611 ЦК України містить перелік правових наслідків, які можуть застосовуватись до порушника в сукупності або окремо, залежно від умов, передбачених договором або законом.

За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК).

Таким чином вимоги позивача про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції від простроченої суми ґрунтуються на законі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: