АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/941/15 Головуючий 1 інст. - Ольховський Є.Б.
Справа № 2-840/08 Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: стягнення заборгованості
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 березня 2008 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Перемога» про розірвання договору та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Відкрите акціонерне товариство «Мегабанк» (далі по тексту - ВАТ «Мегабанк») звернувся у грудні 2007р року до Ленінського районного суду м.Харкова з позовом, який неодноразово уточнював, і остаточно просив розірвати кредитний договір № 89/2005 від 12.08.2005р., укладений між ВАТ «Мегабанк» та товариством з обмеженною відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Перемога» ( далі по тексту - ТОВ СП «Перемога») та стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ТОВ СП «Перемога» 1123166,66 грн. заборгованості за кредитним договором, а також стягнути судові витрати.

Обґрунтовуючи позов, представник ВАТ Мегабанк» Старжинська О.С. вказувала, що за умовами укладеного 12.08.2005 року кредитного договору ТОВ «СП «Перемога» отримало кредитні кошти в розмірі 772500 грн. строком до 11.08.2008р. зі сплатою 19% річних за користування кредитними коштами, а з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в порядку забезпечення виконання позичальником зобов'язань у той же день 12.08.2005 року уклали з ВАТ «Мегабанк» договори поруки.

Взяті за умовами кредитного договору і договорів поруки зобов'язання позичальником і поручителями не виконуються, позичальник станом на 31.10.2007р. має заборгованість у розмірі 76325,04 грн., без згоди банку реалізував частину заставного майна - урожай озимої пшениці, зібраної у 2006 році.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 березня 2008 року позов ВАТ «Мегабанк» задоволено частково. Суд вирішив: розірвати кредитний договір № 89/2005 від 12.08.2005 pоку, укладений між ВАТ «Мегабанк» та ТОВ «СП «Перемога»; стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «СГ «Перемога» на користь ВАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 89/2005 від 12.08.2005 року у розмірі 1111598 грн. 14 коп. Також суд вирішив стянути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «СГ «Перемога» на користь ВАТ «Мегабанк» суму понесених позивачем судових витрат, а саме: судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 1730 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення. (т.1 а.с.109-112).

Вказане рішення суду першої інстанції переглядалося Апеляційним судом Харківської області за апеляційними скаргами ОСОБА_4 і ОСОБА_6 (засновника ТОВ СМП «Перемога») і ухвалами суду апеляційної інстанції від 29.07.2008 року та від 17.06.2009 року залишене без змін. Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08.02.2010р. касаційна скарга ОСОБА_6 відхилена, а рішення суду першої інстанції і ухвала суду апеляційної інстанції ві 17.06.2009 року залишені без змін. (т.1 а.с.178-180, 293, 313).

20.06.2014 року до суду звернулася ОСОБА_3 з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 31.03.2008 року, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Одночасно ОСОБА_3 просила поновити строк для подання апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 31.03.2008 року, вказуючи, що передбачений законом строк на апеляційне оскарження рішення суду пропустила з поважних причин.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18.07.2014 року клопотання ОСОБА_3 задоволено, поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3, а ухвалою від 24.07.2014 року справа за апеляційною скаргою ОСОБА_3 призначена до розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказувала, що суд першої інстанції, вирішуючи справу, помилково не застосував до спірних правовідносин положення п.1 ст.559 ЦК України, відповідно до якого порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Вважає, що з укладенням 28.04.2007 року позивачем ВАТ «Мегабанк» і позичальником ТОВ «СП «Перемога» без її згоди додаткової угоди №4 до Кредитного договору №89/2005 від 12.08.2005р., внаслідок якого збільшився обсяг відповідальності, припиналася надана нею за договором від 12.08.2005 року порука.

Крім того, вказує ОСОБА_3, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області від 06.04.2010 року у справі №Б-39/206-07 припинено діяльність та ліквідовано ТОВ «СП «Перемога», що 19.04.2010 року було проведено реєстрацію припинення ТОВ «СП «Перемога», а відтак, згідно п.1 ст.609 ЦК України з ліквідацією юридичної особи - ТОВ «СП «Перемога» припинено і його зобов'язання за кредитним договором. Згідно п.5 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» всі вимоги до боржника, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними після завершення процедури банкрутства.

Крім того, не відповідають вимогам закону і рішення суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 11.09.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 31.03.2008 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.12.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11.09.2014 року в частині позовних вимог до ОСОБА_3 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11.09.2014 року, суд касаційної інстанції як на підставу повторного перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції вказував на необхідність враховувати положення ч.1 ст.559 ЦПК України щодо припинення поруки у разі зміни зобов'язань без згоди поручителя внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, на правову позицію з цього питання, висловлену Верховним Судом України у постанові №6-97цс13 від 25.09.2013 року та на доводи ОСОБА_3 про збільшення обсягу її відповідальності без надання на це її згоди, зокрема, про встановлення п.3 додаткової угоди до кредитного договору додаткового виду відповідальності у вигляді пені.

Частиною 4 статті 338 ЦПК України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Під час повторно апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції представник ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав і просив її відхилити, вважаючи, що внаслідок укладення ВАТ «Мегабанк» і ТОВ «СП «Перемога» додаткової угоди від 28.04.2007р. обсяг відповідальності позичальника а відтак і поручителя ОСОБА_3, не збільшився, а навіть зменшився, оскільки цією додатковою угодою банк зменшив відсотки за користування кредитом з 19 до 17%, а також вказував на те, що фактично 0,1% річних за користування кредитом понад строку, вказаного у п.1.1 Договору, на який посилається апелянт ОСОБА_3, банк не нараховував, так як кредитний Договір припинив свою дію в судовому порядку з моменту набрання законної сили рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 31.03.2008 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 у додатково поданих пояснення на заперечення представника банку вказував, що від того, що представник банку на власний розсуд не визнає обумовлений пунктом 3 додаткової угоди до Кредитного договору обов'язок позичальника сплачувати 0,1 процента річних у разі прострочення встановлених строків користування кредитними коштами у якості нового виду відповідальності, суть цього питання не змінюється, оскільки за своєю природою ця умова є новою, не передбаченою основними умовами Кредитного договору відповідальністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалі справи вбачається, що вимога ВАТ «Мегабанк» спрямована на розірвання кредитного договору, а також на стягнення в солідарному порядку з позичальника ТОВ «СП «Перемога» і з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нарахованої позивачем суми заборгованості в розмірі 1123166,66 грн., яка складається з: суми неповернутого кредиту у розмірі 753343,28 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами за період з 01.04.2007р. по 17.01.2008р.(включно) в розмірі 102981,07 грн.; заборгованості за несплачені проценти за резервування кредитних ресурсів (період з 30.03.2007р по 06.04.2007р. включно) в розмірі 8,40 грн.; суми пені, нарахованої згідно з п.7.1 Договору за недотримання строків сплати нарахованих процентів в розмірі 3163,76 грн.; штрафу, нарахованого згідно з п.7.2 Договору за невиконання прийнятих на себе зобов'язань згідно з п.4.2.3. Договору, в розмірі 188335,82 грн.; штрафу, нарахованого згідно з п.4.2.24 Договору за невиконання прийнятих на себе обов'язків згідно з п.4.2.4 Договору, в розмірі 75334,33 грн.

Судом встановлено, а сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не оспорюються ті факти, що 12.08.2005 року ВАТ «Мегабанк» і ТОВ «СП «Перемога» уклали кредитний договір №89/2005 за умовами якого банк надав товариству «СП «Перемога» кредитні кошти в розмірі 772500 грн. строком до 11.08.2008р. зі сплатою 19% річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 89/2005 цього ж дня, 12.08.2005 року, між ВАТ «Мегабанк» та ТОВ «СП «Перемога» був укладений договір застави майна № 89/205-3, а між ВАТ «Мегабанк» і ОСОБА_3 та між ВАТ «Мегабанк» і ОСОБА_4 укладено договори поруки № 06-956-П та відповідно № 06-955-П (т.1, а.с.19,20, 21-24).

06.04.2007 року між ВАТ «Мегабанк» та ТОВ«СП«Перемога» була укладена додаткова угода №3 до кредитного договору № 89/2005 від 12.08.05 p., за якою сума кредиту за договором була зменшена до 753 343,28грн. (т.1, а.с.17).

28.04.2007 року між ВАТ «Мегабанк» та ТОВ«СП «Перемога» було укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору № 89/2005 від 12.08.05 р.

Ухвалюючи рішення 31.03.2008 року про покладення на позичальника ТОВ «СП «Перемога» і поручителя ОСОБА_8 солідарну відповідальність шляхом стягнення з них солідарно суми боргу за кредитним договором №89/205 від 12.08.2005 року у розмірі 1111598,14 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позичальник порушив умови кредитного договору, допустивши утворення заборгованості зі сплати коштів за користування кредитом та умови щодо їх повернення і щодо застави, а відтак, у відповідності до вимог ст.ст. 554, 611 ЦПК України застосовуються правові наслідки порушення зобов'язання, встановлені договором або законом, в тому числі у формі розірвання кредитного договору, стягнення у солідарному порядку з позичальника і поручителя неустойки, відшкодування збитків.

Однак з таким рішенням в частині покладення солідарної відповідальності на поручителя ОСОБА_3 і задоволення заявленого до неї позову погодитися не можна у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи відносно відповідальності ОСОБА_3 та у зв'язку з неправильним застосування норм матеріального і процесуального права.

Дійсно, як правильно зазначив суд першої інстанції, порушення позичальником зобов'язання тягнуть правові наслідки, передбачені ст.ст.611 та 554 ЦПК України.

Однак, при вирішенні спору необхідно враховувати, що у відповідності до вимог ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняються у тому випадку, коли припиняється забезпечене нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що 28.04.2007 року ВАТ «Мегабанк» уклав з ТОВ «СП «Перемога» додаткову угоду, згідно п.3 якої без згоди поручителя вніс зміни до кредитного договору, встановивши додаткову відповідальність для позичальника, а відтак і поручителя, у вигляді зобов'язання сплачувати додатково проценти за користування кредитом, хоча за умовами укладеного 12.08.2005 року кредитного договору позичальник не мав обов'язку сплачувати будь-які проценти за користування кредитом після закінчення встановленого строку користування кредитом.

Дійсно, як правильно вказує представник позивача, цією додатковою угодою зменшена процентна ставка за користування кредитними коштами з 19% до 17 %.

Однак в неї внесені і інші зміни, а саме до п.5.2, 5.3, 5.4, 5.10. кредитного договору від 12.08.2005 року, якими збільшено обсяг відповідальності шляхом включення додаткової відповідальності за порушення умов щодо строків повернення кредиту. Так, пунктом 2 вказаної додаткової угоди №4 від 28.04.2007 року передбачено викладення п.5.3 Кредитного договору в наступній редакції: «За користування кредитом понад строку, вказаного у пункті 1.1 Договору, Кредитодавець нараховує, а Позичальник сплачує проценти в розмірі 0,1 процента річних». В той же час у Кредитному договору 12.08.2005 року пункт 5.3 був викладений у наступній редакції «Після закінчення встановленого Договором строку користування кредитом Кредитодавець не нараховує проценти за користування кредитом».

Від імені позичальника додаткову угоду №4 підписав генеральний директор ТОВ «СП «Перемога» - ОСОБА_9 (т.1 а.с.18). Умови вказаної додаткової угоди до кредитного договору з поручителем ОСОБА_3 не погоджувалися.

За таких обставин суд першої інстанції помилкового дійшов до висновку про наявність підстав для солідарної відповідальності поручителя ОСОБА_3 за порушення зобов'язання позичальником ТОВ «СП «Перемога».

Наявність у справі не скасованої та не зміненої ухвали апеляційного суду про залишення без змін рішення суду першої інстанції, згідно ст.318 ЦПК України, не виключає можливості перегляду цього рішення за апеляційною скаргою особи, поданою у подальшому з порушенням строку на апеляційне оскарження з поважних причин.

Посилання представника позивач на те, що позивач не нараховував проценти після розірвання кредитного договору, що фактично обсяг відповідальності за порушення умов кредитного договору внаслідок укладення 28.04.2007 року додаткової угоди не збільшився, виходячи з арифметичного розрахунку, доводи апелянта не спростовують, оскільки внаслідок зазначеної додаткової угоди має місце збільшення обсягу відповідальності у часі. Крім того, вирішальне значення має сам факт зміни умов кредитного договору, який містить умови про збільшення обсягу відповідальності, а не те, яким обсягом прав вимоги скористався кредитор при звернення до суду з позовом: повністю чи частково. Дія ч.1 ст.559 ЦК України не знаходиться в залежності від розсуду кредитора при визначення ним обсягу позовних вимог.

Підтвердженням такого висновку є правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 25.09.2013 року по справі №6-97цс13, яка зводиться до того, що за змістом частини першої ст.558 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст. 313,314, 316, 317, 318, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 березня 2008 року в частині задоволення позову відкритого акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_3 скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову відкритого акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 1 111 598 грн. 14 коп. за кредитним договором № 89/2005 від 12 серпня 2005 року укладеним між відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Перемога» та про стягнення судових витрат.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 березня 2008 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -

Судді: